Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

У квітні 2009 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області / далі [PERSON]/, про стягнення 125 000 грн. моральної шкоди, та 300 гривен витрат на правову допомогу а.с.26-27. В судовому засіданні в обґрунтування заявленої вимоги представник позивача вказує, що з 2000 року позивачка працювала у Комунальному підрядному спеціалізованому ремонтно будівельному підприємстві №2 Управління житлове комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на посаді начальника виробничо технічного відділу. У звязку з нещасним випадком на виробництві, висновками МСЕК від 16.10.2002р. позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 30% і 3 група інвалідності. 27.10.04 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 30% і 3 група інвалідності, безстроково. Основний діагноз: закритий оскольчатий перелом, в/суглобний перелом дистальних метаепифизів обох кісток правого передпліччя зі зміщенням кістяних уламків. На цих підставах Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило позивачу щомісячні страхові виплати, а також нарахована одноразова допомога, але моральна шкода у відповідності з п. З ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Внаслідок виробничої травми та втрати працездатності, позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми й інші негативні наслідки морального характеру. В з»язку з тривалим лікуванням була змушена звільнитися як непрацездатна особа та інші негативні наслідки пов»язані в подальшому з лікуванням. Обмежена життєдіяльність визиває у позивачки сильну психологічну травму. Вона відчуває приниження честі та гідності. Пошкодження здоров'я, і всі пов'язані з цим фактом труднощі, спричинили позивачці як фізичні так і моральні страждання, що потребує від неї додаткових зусиль для організації життя. Всього моральну шкоду, заподіяну їй, оцінює в 125 000грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явились, на попередньому судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з 01.01.2007 року призупинена дія норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди на 2007 рік. Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006рік» дію абзацу четвертого статті 1 підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Також представник відповідача пояснив, що 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 року №107-VI, в якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» у п.З розділу XI «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у [PERSON] соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній обовязок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку. Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто він пропустив строк, у межах якого мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Тому відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач отримує щомісячні страхові виплати. Обов'язковим є встановлення факту моральної шкоди за висновком МСЕК, оскільки такий факт не встановлений у позивача немає підстав для стягнення. Вислухавши представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивачка з 2000р. працювала у Комунальному підрядному спеціалізованому ремонтно будівельному підприємстві №2 Управління житлове комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на посаді начальника виробничо технічного відділу де при виконанні професійно-посадових обов'язків 17.07.2002року з нею стався нещасний випадок, пов»язанний з виробництвом а.с.5-10. Згідно висновку МСЕК від 05.02.2003р. їй встановлено друга група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 60%. За останнім висновком МСЕК 31 березня 2007р встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 30%, безстроково. а.с.7-10. На цих підставах Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі здійснює позивачу щомісячні страхові виплати, але моральна шкода у відповідності з п. З ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» відповідачем відшкодована не була. Внаслідок виробничої травми, позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинило погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, обмеження відносин з оточуючими людьми в наслідок тривалого лікування й інші негативні наслідки морального характеру, тобто їй заподіяна моральна шкода. Позивачка стала інвалідом у зв»язку з чим була змушена звільнитись з роботи у зв»язку з обмеженістю в рухах. Позивач лікується амбулаторно та стаціонарно. Порушені її нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя. Пошкодження здоров'я, і всі пов'язані з цим фактом труднощі, спричинили позивачу як фізичні так і моральні страждання, що потребує від неї додаткових зусиль для організації життя. Згідно чинного законодавства відповідач несе матеріальну відповідальність за шкоду, що була заподіяна працівникові травмуванням або іншими ушкодженнями здоров'я пов'язаними з виконанням їм трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного або психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно ст. 21 Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або випадку смерті працівника, здійснюється [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам не залежить від відшкодування матеріальної шкоди, передбаченої ст. 1 зазначеного вище Закону і є одним зі способів захисту особистих немайнових прав працівників. Згідно ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування потерпілому [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків страхової виплати за моральну шкоду при наявності факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, згідно рішення Конституційного суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні і фізичні страждання. Суд не приймає доводів представника відповідача про те, що для визнання факту завдання позивачу моральної шкоди необхідний висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата працездатності у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок травмування, отриманого позивачем, наявність якої МСЕК вперше встановлена 05 лютого 2003 року у розмірі 60%. Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем і досліджених судом доказів: трудова книжка позивача, акт про нещасний випадок пов»язанний з виробництвом №10 від 16.10.2002 року, виписок із лікарні, довідок МСЕК, пояснення представника позивача, підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання. Факти виплати відповідачем позивачу одноразової допомоги, призначення і виплата щомісячних страхових виплат, не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплата зазначених сум, а також суми у відшкодування моральної шкоди передбачена Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у якості самостійних виплат. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 16 жовтня 2002 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказаний Закон як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відносини між позивачем і відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненою ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків з 1 квітня 2001 року регулюються спеціальним ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і згідно діючому законодавству позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди. Заперечення відповідача суд не може визнати обґрунтованими. Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1 «є» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний, оскільки: вона частково на 30%, втратила професійну працездатність, обмежена в рухах, продовжує лікуватися амбулаторно та стаціонарно, відчуває незручності в повсякденному житті, змушена терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми людьми. Всі вказані представником позивача факти призводять до моральних страждань та переживань, значним чином змінили ритм та порядок життя позивача, порушили її нормальні життєві зв'язки, для чого вона повинна прикладати додаткові зусилля для продовження свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної на виробництві травми, тривалості лікування, з урахуванням покращення стану та соціальної реабілітації, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди на користь позивача потрібно стягнути з відповідача 14 000гривень. З врахуванням вказаних представником позивача та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним стягнути на користь позивача 14 000,00 гривен, в решті позовних вимог необхідно відмовити. Також відповідно до ст.84, ст.88 ЦПК України, щодо оплати правової допомоги адвокатам або іншим фахівцям в галузі права, слід стягнути з відповідача 300гривен витрат на правову допомогу позивачу, відповідно до наданої квітанції а.с.22. Від сплати судового збору [PERSON] звільнений, згідно Декрету КМ України «Про державне мито».

Outcome: partial