Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2002 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживали однією сімєю до травня 2007 року, після чого проживання було припинено. Спільне життя з відповідачем не склалось через постійні сварки та суперечки,що виникали між ними під час спільного проживання. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Однак, відповідач не погоджується розрізати шлюб в порядку ст.109 СК України. Тому просила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та, посилаючись на викладені в заяві підстави, просила задовольнити останню. Також зазначила, що на протязі останніх двох років вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарство не ведуть та фактично не вели останнього під час спільного життя. Спроби примирення ні до чого не призвели. Перебуваючи разом, вони постійно конфліктують, що негативно впливає на неї та психічний стан дитини. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливо, протирічить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Проживати з останнім не буде в будь-якому випадку та просить розірвати шлюб, Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу з відповідачкою. Зазначивши, що не втратив почуття любові до позивачки та останньою прийняте рішення про розірвання шлюбу передчасно. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.08.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №253 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, зокрема того факту, що сторони з травня 2007 року проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спроби примирення, що відбувались під час окремого проживання ні до чого не призвели, між ними постійно виникають конфлікти, що негативно впливає на психологічний стан дитини, позивачка зазначає, що подальше спільне проживання з відповідачем не можливе при будь-яких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сплачені останньою при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved