Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

У липні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з Військової частини [NUMBER] грошові кошти в загальній сумі 62526 грн. 72 коп. компенсації за не отриманий продовольчий пай у період з 22 жовтня 2005 року по 01 липня 2010 року. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав. Відповідач представника у судове засідання не направив надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність осіб що не з`явилися, оскільки в матеріалах справи достатньо про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов в повному обсязі з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] 14 липня 2001 року призваний на військову службу Первомайським РВК Миколаївської області. З 22 жовтня 2005 року на офіцерській посаді проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та знаходиться на продовольчому забезпеченні. За період з 22 жовтня 2005 року по 01 липня 2010 року позивачу не виплачено грошову компенсацію замість продовольчого забезпечення на суму 62526 грн. 72 коп. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 02 березня 2010 року №758, у період з 11.03.2000 року продовольчі пайки або грошову компенсацію за них позивач не отримував. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" була скасована Постанова Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316 та затверджені нові норми харчування військовослужбовців. Частиною 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011 військовослужбовцям державою було передбачено і гарантовано право на одержання за рахунок держави продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовця, грошової компенсації замість них. До 10 березня 2000 року частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" гарантувалось військовослужбовцям право на одержання за рахунок держави грошового забезпечення, а також на речове майно і продовольчі пайки або, за їх бажанням, грошову компенсацію замість них. Але згідно з Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2000 року було призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна. Таким чином, дію частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було призупинено. Вказаний Закон суперечить вимогам статті 2, частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статті 16 Закону України "Про збройні Сили України" у яких вказано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення, що стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів і які не зупинялись Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", вказаний Закон суперечить вимогам статті 64 Конституції України, яка забороняє обмежувати конституційні права людини і громадянина, крім випадків, передбачених Конституцією України, Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, тільки в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. А право на соціальний захист громадян України, які перебувають у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, забезпечуються державою, і це право гарантовано статтею 17 Конституції України. Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно норм цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За наведених обставин,

Outcome: approved