Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що з 23 квітня 1984 року по вересень 2005 року він працював в шкідливих умовах праці на шахтах ВАТ «Павлоградвугілля». 25 січня 2001 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок в наслідок якого він отримав травму. У зв'язку з цим висновком МСЕК від 17 вересня 2002 року йому було первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок травми та втратою професійної працездатності, він відчуває фізичні, психічні та душевні страждання та вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки : стан його здоров'я погіршився, він втратив професійну працездатність, постійно відчуває наслідки травми. Тому позивач уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді на його користь страхової виплати за моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я що сталося 25 січня 2001 року у розмірі 33000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те що факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлений, так як не була проведена експертиза; та у зв'язку зі змінами Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в теперішній час не передбачається відшкодування моральної шкоди. Судом встановлені такі факти та відповідні їм трудові правовідносини. Встановлено, що позивач в період з 23 квітня 1984 року по 23 вересня 2003 року, працював на шахтах «Самарська» та «Павлоградська» ВАТ „Павлоградвугілля" (а.с.7-9). Під час праці позивач відповідно до акту № 4 від 28 січня 2001 року в наслідок нещасного випадку отримав виробничу травму (а.с.11-12). У зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивача, ВТЕК м. Дніпропетровськ 17.09.2002 року позивачу первинно було встановлено Ступінь втрати працездатності у розмірі десяти відсотків, у зв'язку з виробничою травмою від 25 січня 2001 року (а.с.15). Суд вважає, що внаслідок ушкодження здоров'я та втрати професійної працездатності у позивача дійсно наявна моральна шкода, оскільки : \~ \~ \~ \~позивач втратив професійну працездатність, його стан здоров'я погіршився, він постійно відчуває наслідки травми, у тому числі біль грудях, хребті, зниження працездатності що доставляє йому фізичні та психічні страждання, він змушений періодично лікуватися. Виробнича травма призвела до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимушених змін у життєвих стосунках, суттєво обмежує життєдіяльність позивача (а.с.18-20,24-26). Виходячи з характеру виробничої травми позивача, встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності, немайнові втрати позивача не можуть бути відновлені. Суд вважає обмеження життєдіяльності позивача та вимушені зміни у його життєвих стосунках значними. Умови праці призвели до виробничої травми та втрати професійної працездатності, що доставляє позивачу фізичні, психічні та душевні страждання у зв'язку з ушкодженням здоров'я, обумовлюють необхідність докладати додаткових зусиль, пристосовуватися та організовувати своє життя по-новому й свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди. Не мають під собою законної підстави заперечення відповідача про необхідність проведення експертизи для встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди, тому що вказана експертиза могла мати місце без звернення позивача до суду, якщо б позивач у позасудовому порядку звернувся б до відповідача, а в даному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору і суд відповідно до ст.124 Конституції України, ст.23 ЦК України, правомочний самостійно встановити не тільки факт заподіяння моральної шкоди, а також розмір грошового відшкодування потерпілому. Позивач є\~застрахованою особою,\~відповідно до\~Закону України\~"Про\~загальнообов 'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та знаходиться на обліку у відділенні ВД ФССНВУ в м. Павлограді. Суд вважає необґрунтованими також посилання представника відповідача на необхідність застосування для вирішення спору п.22 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" яким було зупинено на 2007 рік дію ч.З ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та положень Закону України „Про внесення змін до Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року, пунктом 10 якого ч.З ст. 34 виключена з тексту Закону. Так як відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. У відповідності до законодавства України, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, а саме згідно зі ст.ст.21 пункт «е», 28 ч.З Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві 1 та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в обов'язки відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, спричиненої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, та у відповідності з п.З ст.34 зазначеного закону, сума страхової виплати за моральну шкоду визначається судом. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної платні, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Враховуючи характер ушкодження та стан здоров'я позивача, наявність фізичних, психічних та душевних страждань, їх тривалість, неможливість відновлення немайнових втрат, ступінь стійкої втрати працездатності, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, визначивши суму страхової виплати за моральну шкоду у розмірі 1000 грн. На підставі п.З ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст.22,1167,1168 ЦК України,

Outcome: partial