Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

26 вересня 2008 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити її на роботі на посаді ведучого менеджера з банківського обслуговування фізичних осіб відділення № 23 в Харківському головному регіональному управління ЗАТ КБ «Приватбанк», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2008 року по день поновлення на роботі, який на день пред»явлення позову становить 2\~031,08 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно наказу № 318 К від 25.07.1997 року була прийнята в Харківський філіал КБ «Приватбанк» на посаду головного бухгалтера Лозівського територіально- відокремленого безбалансового відділення. В червні 1999 року переведена на посаду бухгалтера відділу внутрібанковської бухгалтерії. В 2004 році переведена на посаду бухгалтера напрямку Бухгалтерія, а пізніше - на посаду бухгалтера відділення №23. З 27.09.2006 року переведена на посаду ведучого менеджера з банківського обслуговування фізичних осіб відділення №23 (наказ №02-КТ від 27.09.2006 року) в Харківському головному регіональному управлінні. Наказом №Э.НА.0.0.0.0/17- 756 от 27.08.2008 року була звільнена з 28.08.2008 року директором Харківського ГРУ за систематичне невиконання робітником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, в трудовій книжці було зроблено запис «за систематичне невиконання без поважних причин функціональних обовязків звільнена на підставі ст. 40 п.3 КЗпП України». Звільнення вважає незаконним і необґрунтованим з наступних підстав. Згідно наказу № 02-КТ була переведена на посаду менеджера по банківському обслуговуванню відділення №23, але згідно наказу №Э.НА.0.0.0.0/17-756 від 27.08.2008 року була звільнена з посади ведучого спеціаліста з рознічного обслуговування фізичних осіб відділення №23 Харківського ГРУ. Ні по посаді ведучого менеджера по банківському обслуговуванню відділення №23, ні по посаді ведучого спеціаліста з рознічного обслуговування фізичних осіб відділення №23 Харківського ГРУ відповідачем ніяких посадових інструкцій їй не надавалось взагалі, ніякими посадовими інструкціями на неї не було покладено обовязок залучення зарплатних карт, невиконання плану по яких послужило причиною звільнення. В наказі №Э.НА.0.0.0.0/17- 756 від 27.08.2008 року вказано, що впродовж трьох місяців вона була неефективним співробітником. В травні 2008 року не виконала норматив залучення зарплатних карт, за що наказом №РК-2-208-1057 від 8.07.2008 року було винесено догану. При цьому до застосування дисциплінарного стягнення керівництво філіалу не затребувало письмового пояснення , з наказом ознайомлено її не було. З 14.05.2008 року по 30.06.2008 року була направлена керівництвом філії на ротацію в Малоданилівське відділення банку з окремим дорученням. Знаходячись в Малоданилівському відділенні не мала можливості займатися питаннями залучення зарплатних карт, оскільки у цьому відділенні не було повноважень по залученню зарплатних карт .Згідно наказу №Э.НА.0.0.0.0/17-635 від 16.07.2008року «Про підведення ітогів роботи спеціалістів по рознічному обслуговуванню фізичних осіб за травень 2008 року» було винесено повторну догану. При застосуванні дисциплінарного стягнення повторної догани керівництво знов не витребувало письмового пояснення. З 16.07.2008 року по 11.08. 2008 року знаходилася в черговій щорічній відпустці. З наказом №PR/2008-1183 від 24.07.2008 року «Про виплату виробничої премії співробітників 20 та 53 груп преміювання та співробітникам корпоративного бізнесу за залучення зарплатних карт в червні 2008 року» також не була ознайомлена, оскільки перебувала у черговій щорічній відпустці. В процесі розгляду справи позивач 26 квітня 2010 року подала до суду уточнення до позовної заяви. Просила суд з урахуванням її середнього місячного заробітку в розмірі 2 912.36 грн., стягнути з ЗАТ КБ «Приватбанк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2008 року станом на 28 серпня 2009 року в розмірі 34 948.32 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка введена в процес за усним клопотанням позивача, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України було законним та обґрунтованим, проведеним з додержанням вимог діючого законодавства про працю. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці ( копія якої долучена до матеріалів справи) позивач з 25.07.1997 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу № 318К від 25.07.1997 року позивача [PERSON] було прийнято в Харківський філіал КБ «Приватбанк» на посаду головного бухгалтера Лозівського територіально відокремленого безбалансового відділення. В червні 1999 року переведена на посаду бухгалтера відділу внутрібанківської бухгалтерії. В 2004 році переведена на посаду бухгалтера напрямку Бухгалтерія, а пізніше - на посаду бухгалтера відділення №23. З 27.09.2006 року переведена на посаду ведучого менеджера з банківського обслуговування фізичних осіб відділення №23 (наказ № 02-КТ від 27.09.2006 року) в Харківському головному регіональному управлінні. Відповідно до наказу №Э.НА.0.0.0.0/17-756 от 27.08.2008 року її з 28.08.2008 року директором Харківського ГРУ було звільнено за систематичне невиконання робітником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що в трудовій книжці було зроблено відповідний запис. Звільненню працівника передувало накладення на неї відповідно до наказів № №РК-2-208-1057 від 8.07.2008 року та № Э.НА.0.0.0.0./17-632 від 16.07.2008 року дисциплінарних стягнень у вигляді догани. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з вимогами ст.. 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами , що беруть участь у справі, доказів. Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Нормою ст.. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинний був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] звернулася до суду 26 вересня 2008 року, тобто у встановлений Законом строк. Відповідно до ст. 221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Відповідно до ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Комісія по трудових спорах відсутня в ХГУ РУ Приватбанк, тому позивач безпосередньо звернулася до районного суду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на той факт, що до застосування відносно неї дисциплінарного стягнення від неї не було витребувано ані письмових, ані усних пояснень. При цьому просить суд звернути увагу на ту обставину, що за весь час роботи в цьому банку вона мала тільки подяки, постійно виплачувалися премії, що підтверджується розрахунковими листками за травень-липень 2008 року, а протягом липня 2008 року було застосовано без належних підстав 2 дисциплінарних стягнення за незалучення зарплатних карт в травні 2008 року, хоча це не є посадовим обовязком . З 14.05.2008 року по 30.06.2008 року її було направлено керівництвом філії на ротацію в Малоданилівське відділення банку з окремим дорученням. Знаходячись в Малоданилівському відділенні вона не мала можливості займатися питаннями залучення зарплатних карт, оскільки у цьому відділенні не було повноважень по залученню зарплатних карт . Згідно зі ст. 149 Кодексу Законів про Працю України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що з метою полегшення та вдосконалення документообігу у відповідності з вимогами чинного законодавства в ПАТ КБ «Приват банк» ( раніше- ЗАТ КБ «Приватбанк») було проведено комплексну комп»ютеризацію системи діловодства та розроблено єдину індивідуальну програму діловодства «ПриватДок», через яку складаються та доводяться до відома працівників всі акти управління, в тому числі накази. Всі документи, проведені через вказану комплексну програму , є обов»язковими для виконання всіма працівниками банку незалежно від структурної диференціації. Таким чином, представник відповідача вважає, що накази № №РК-2-208-1057 від 8.07.2008 року та № Э.НА.0.0.0.0./17-632 від 16.07.2008 року про накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани, були доведені до відома позивача через зазначену програму, а тому факт особистого не ознайомлення з цими наказами стався лише з вини самої [PERSON] Суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача, тому що вони не узгоджуються з тим доказами, які надано в обґрунтування заперечень на позовні вимоги, а також не конкретизовані. Вимогами ст.. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Так, зважаючи на те, що в банку працює єдина індивідуальна програма діловодства «ПриватДок», через яку до працівників доводяться різного роду електронні документи, представником відповідача не надано до суду доказів на підтвердження того факт, що відповідачем було дотримано порядок застосування дисциплінарних стягнень до [PERSON] Не надано доказів, що від правопорушника трудової дисципліни було витребувано письмові пояснення. Представником відповідача до матеріалів справи наданий акт про відмову [PERSON] від дачі пояснень від 09.07.2008 року. При цьому не є зрозумілим, до яких подій цей акт відноситься. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] в період часу з 16.07.2008 року по 11.08.2008 року перебувала у відпустці. Наказ № Э.НА.0.0.0.0./17-632 від 16.07.2008 року про накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани, було винесено під час перебування [PERSON] у відпустці, що є порушенням норм діючого законодавства про працю. Крім того, при встановленні судом факту систематичного невиконання робітником без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, судом встановлено, що трудовий договір або посадова інструкція з зазначенням функціональних обов»язків працівника у відповідача відсутня. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що функціональні обов»язки працівника зазначено в довіреності, якою його уповноважено вчиняти певні дії. В період часу з 14.05.2008 року по 30.06.2008 року позивача було направлено керівництвом філії на ротацію в Малоданилівське відділення банку з окремим дорученням. Знаходячись в Малоданилівському відділенні вона не мала можливості займатися питаннями залучення зарплатних карт, оскільки у цьому відділенні не було повноважень по залученню зарплатних карт . Представник відповідача не спростував зазначений факт. При застосуванні заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, не було враховано , що розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було проведено без додержання вимог ст.. ст.. 147-1, 148 та 149 КЗпП України, через що суд доходить висновку, що звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним та необґрунтованим. Права, свободи та інтереси, за захистом яких позивач звернулася до суду, були порушені. Вказане є підставою для задоволення вимог позивача та поновлення її на роботі. Згідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст.. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Позивач не працює 29 серпня 2008 року, оскільки 28 серпня 2008 року її було звільнено з банку. Відповідно, строк, що сплив із зазначеної дати і до дня поновлення на роботі, становить вимушений прогул. З урахуванням її середнього місячного заробітку у розмірі 2912.36 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік з 29.08.2008року по 28.08.2009року складає 34 948.32 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині законні, обґрунтовані , а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved