Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати недійсним договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року укладений між ним та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради. Визнати за [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS]. Зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», (місцезнаходження: 01000, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-В, код ЄДРПОУ 03359836) зареєструвати за [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.1998 року між ним та державним підприємством по утриманню житла Жовтневого району м. Києва було укладено договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS]. Орендовані приміщення складалося з підвального приміщення площею 90,5 кв.м. та приміщення першого поверху площею 9,5 кв.м. Орендовані приміщення були обладнані окремим виходом. 16.03.1999 року Жовтнева районна державна адміністрація м. Києва листом №1109 надала позивачу дозвіл на проведення ремонту вхідного ганку та реконструкцію тамбуру орендованого приміщення. 27.07.1999 року Жовтнева районна державна адміністрація м. Києва розпорядженням №964 надала позивачу дозвіл на розміщення та експлуатацію торгівельного павільйону, за адресою [ADDRESS]. Розпорядженням передбачалося право [PERSON] добудувати до орендованого приміщення добудову, за умови оформлення ним права користування земельною ділянкою під цією добудовою. 30.07.1999 року між позивачем та Жовтневою районною державною адміністрацією м. Києва укладено договір про співробітництво №83 відповідно до умов якого адміністрація зобов'язалася надати дозвіл на право користування земельною ділянкою для розміщення добудови, а позивач зобов'язався перерахувати на рахунок адміністрації грошові кошти для реконструкції та розвитку Жовтневого району м. Києва. 07.10.1999 року позивач та державне підприємство по утриманню житла Жовтневого району м. Києва переуклали в новій редакції договір оренди нежитлового приміщення №2078, зменшивши при цьому площу орендованих позивачем приміщень до 55,8 кв.м., які складалися з підвального приміщення площею 46,3 кв.м. та приміщення першого поверху площею 9,5 кв.м. (нежитлове приміщення 1). Протягом 1999-2000 рр. позивачем здійснено ряд дій по узгодженню проекту добудови наслідком яких була підготовка позивачем та погодження плану-схеми прив'язки та розміщення магазину за адресою [ADDRESS]. 14.09.2000 року між [PERSON] та Жовтневою районною радою було укладено договір на право користування землею в тому числі на умовах оренди відповідно до умов якого позивач отримав право оренди земельної ділянки необхідної для будівництва добудови. Протягом 2000-2001 рр. [PERSON] за наявності відповідних дозволів здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення 1, внаслідок якої утворилося добудова (нежитлове приміщення 2) загальною площею 38,5 кв.м. Факт будівництва добудови підтверджується матеріалами технічної інвентаризації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.03.2001 року. Добудова (нежитлове приміщення 2) було побудовано особисто позивачем, та іншими залученими позивачем особами. Матеріали та роботи необхідні для будівництва вищевказаного нежитлового приміщення позивач оплачував своїми власними коштами. 02.07.2004 року відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення укладеного між позивачем та Фондом приватизації комунального майна Солом'янського району м. Києва [PERSON] в порядку приватизації набув права власності на нежитлове приміщення 1, при цьому внаслідок переобмірів площа нежитлового приміщення 1 зменшилася до 55,0 кв.м. Позивачем самостійно, за власні кошти здійснено будівництво нежитлових приміщень 2. При цьому [PERSON] був орендарем земельної ділянки на якій здійснювалося будівництво, та мав право на його здійснення надане розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва №964 від 27.07.1999 року та затвердженим планом-схемою розміщення магазину. Зазначає, що нежитлові приміщення 2 були побудовані ним, за наявності в нього відповідних дозволів. Вказав, що він внаслідок помилки уклав з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року. Хоча КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради ніколи не був власником нежитлових приміщень 2 і відповідно не мав права на укладення договору оренди. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення в яких проти позовних вимог [PERSON] заперечував посилаючись на те, що будинок №30/28 знаходиться в комунальній власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва та з 01.04.2008 року перебуває на балансі КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради. На підставі розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №2084 від 12.12.2008 року було задоволено прохання орендаря щодо продовження на новий термін договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва, а саме укладено між КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної в м. Києві ради та [PERSON] договір №819/Г від 12.12.2008 року нежилого приміщення, загальною площею 38,5 кв.м., розташованого за адресою : [ADDRESS] для розміщення магазину продовольчих товарів з реалізацією тютюнових виробів та алкогольних напоїв. Строк дії договору оренди встановлено з 12.12.2008 року до 12.11.2011 року. [PERSON] користується за плату майном територіальної громади Солом'янського району м. Києва для здійснення своєї господарської діяльності, у відповідності до вимог спірного договору. Зазначив, що під час укладання вищевказаного договору оренди з [PERSON] було погоджено всі його істотні умови у відповідності до вимог ст.ст. 759-786 ЦК України. На підставі вищевикладеного просив в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій при вирішенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди №819/Г від 12.12.2008 року та зобов'язання КП «КМБТІ» зареєструвати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення №1 площею 38,5 кв.м., що входить до групи приміщень [ADDRESS] покладався на розсуд суду, проти задоволення позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на вищевказане нежитлове приміщення заперечував та просив справу розглядати без його участі. Представник КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в ході розгляду справи надав пояснення в яких при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Представник третьої особи Солом'янської районної в м. Києві ради в судовому засіданні при вирішенні справи по суті покладалась на розсуд суду. Дослідивши у судовому засіданні всі обставини, що мають значення для справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, врахувавши письмові пояснення представників КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради та [PERSON], суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди). Судом встановлено, що 02.11.1998 року між [PERSON] та державним підприємством по утриманню житла Жовтневого району м. Києва було укладено договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с. 6-11). Орендовані приміщення складалося з підвального приміщення площею 90,5 кв.м. та приміщення першого поверху площею 9,5 кв.м. Орендовані приміщення були обладнані окремим виходом. 16.03.1999 року Жовтнева районна державна адміністрація м. Києва листом № 1109 надала [PERSON] дозвіл на проведення ремонту вхідного ганку та реконструкцію тамбуру орендованого приміщення (а.с. 16). 27.07.1999 року Жовтнева районна державна адміністрація м. Києва розпорядженням №964 надала позивачу дозвіл на розміщення та експлуатацію торгівельного павільйону, за адресою [ADDRESS] (а.с. 17). Розпорядженням передбачалося право [PERSON] добудувати до орендованого приміщення добудову, за умови оформлення позивачем права користування земельною ділянкою під цією добудовою. 30.07.1999 року між [PERSON] та Жовтневою районною державною адміністрацією м. Києва було укладено договір про співробітництво №83 відповідно до умов якого адміністрація зобов'язалася надати дозвіл на право користування земельною ділянкою для розміщення добудови, а позивач зобов'язався перерахувати на рахунок адміністрації грошові кошти для реконструкції та розвитку Жовтневого району м. Києва (а.с. 18). 07.10.1999 року [PERSON] та державне підприємство по утриманню житла Жовтневого району м. Києва переуклали в новій редакції договір оренди нежитлового приміщення №2078, зменшивши при цьому площу орендованих позивачем приміщень до 55,8 кв.м., які складалися з підвального приміщення площею 46,3 кв.м. та приміщення першого поверху площею 9,5 кв.м (а.с. 19-24). Протягом 1999-2000 року [PERSON] здійснено ряд дій по узгодженню проекту добудови наслідком яких була підготовка позивачем та погодження (в т.ч. архітектором Жовтневого району м. Києва) плану-схеми прив'язки та розміщення магазину за адресою [ADDRESS] (а.с. 29-35). 14.09.2000 року між [PERSON] та Жовтневою районною радою було укладено договір на право тимчасового користування землею в тому числі на умовах оренди відповідно до умов якого позивач отримав право оренди земельної ділянки необхідної для будівництва добудови (а.с. 36). Встановлено, що протягом 2000-2001 років [PERSON] за наявності відповідних дозволів, а саме : розпорядження №964 від 27.07.1999 року, плану-схеми прив'язки затвердженої архітектором району, договору оренди земельної ділянки від 14.09.2000 року, здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення 1, внаслідок якої утворилося добудова (нежитлове приміщення) загальною площею 38,5 кв.м. (нежитлове приміщення 2). Факт будівництва добудови підтверджується матеріалами технічної інвентаризації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.03.2001 року (а.с. 37-40). Нежитлове приміщення 2 було побудовано особисто [PERSON] та іншими залученими позивачем особами. Матеріали та роботи необхідні для будівництва нежитлового приміщення 2 позивач оплачував своїми власними коштами. 02.07.2004 року відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення укладеного між [PERSON] та Фондом приватизації комунального майна Солом'янського району м. Києва позивач придбав нежиле приміщення [ADDRESS], загальною площею 55,0 кв.м. (а.с. 41-43). Протягом 2005-2008 років КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради неодноразово зверталося до позивача з вимогами укласти з ним договір оренди нежитлового приміщення 2. Свої вимоги КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради обгрунтовувала тим, що нежитлове приміщення 2 належить до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва і знаходиться на балансі КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, у зв'язку з недостатньою правовою обізнаністю [PERSON], останнім було укладено декілька договорів оренди з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради, в тому числі договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року відповідно до умов якого позивач взяв в оренду належне йому ж нежитлове приміщення 2 з терміном дії договору до 12.11.2011 року (а.с. 46-49). Так, позивач просив, визнати договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року укладений між ним та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради недійсним, на що слід зазначити наступне. Як вже було встановлено вище, [PERSON] самостійно, за власні кошти здійснено будівництво нежитлових приміщень 2. При цьому позивач був орендарем земельної ділянки на якій здійснювалося будівництво та мав право на його здійснення надане розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва №964 від 27.07.1999 року та затвердженим планом-схемою розміщення магазину. Таким чином нежитлові приміщення 2 були побудовані позивачем, за наявності в нього відповідних дозволів. Як пояснив судовому засіданні представник позивача, [PERSON] внаслідок помилки уклав з Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року. Хоча Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» ніколи не був власником нежитлових приміщень 2 і відповідно не мав права на укладення договору оренди. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином договір оренди було укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, адже Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» не мало права на його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином договір оренди було укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради не мало права на його укладення, а тому суд вважає за необхідне визнати недійсним договір оренди №819/Г від 12.12.2008 року укладений між [PERSON] та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради. Позивач також просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення №1 площею 38,5 кв.м., що входить до групи приміщень [ADDRESS], на що слід зазначити наступне. Нежитлові приміщення 2 за своїми технічними характеристиками є нежитловими приміщеннями, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.03.2001 року (а.с. 37-40). Встановлено, що 27.03.2008 року позивач отримав від Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації лист в якому остання, зокрема підтверджує факт належності позивачу магазину розміщеного за адресою [ADDRESS] (а.с. 45). 15.03.2010 року позивачем отримано лист від [PERSON], в якому він зазначає, що не визнає позивача, як законного власника і користувача нежитлового приміщення 1 та нежитлового приміщення 2, і просить його звільнити зазначені приміщення у зв'язку з тим, що [PERSON] має намір самостійно орендувати нежитлове приміщення 1 та нежитлове приміщення 2 (а.с. 50). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS]. Крім того, позивач просив зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», зареєструвати за ним право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1-4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Реєстрація прав власності юридичних (фізичних) осіб на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Згідно п. 2.1 Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи, їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Згідно з додатком 1 до Тимчасового положення правовстановлюючими документами є: договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема, купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотекодержателя, договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності, а також рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрали законної сили. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 1 за позивачем. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved