Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

13 травня 2010 року позивачі звернулися до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна - салон-магазин та перукарню, розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві [PERSON] та [PERSON] послалися на те, що 28 грудня 2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0.0252 га для будівництва та обслуговування салону- магазину та перукарні в [ADDRESS]. Користуючись даною земельною ділянкою за цільовим призначенням, вони збудували будівлю салону-магазину і перукарні. Вказаний об'єкт нерухомого майна побудований ними на подружні кошти, оскільки з 04 серпня 1990 року до теперішнього часу вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Салон-магазин та перукарня використовуються за призначенням, але без правовстановлюючих документів працювати не можна. Будівля збудована згідно вимог закону та не порушує права та інтереси інших осіб. В даний час у них виникла необхідність у визнанні за ними права приватної власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з чим вони були вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивачі не з'явились, про причину неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені своєчасно та належним чином. Представник позивачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з'явився, однак голова Олександрівської сільської ради надав до суду заяву вих. № ср.02-18-320 від 31.05.2010 року, у якій визнає заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі.(а.с.56) За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу, без участі представника відповідача. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, суд ухвалює рішення у попередньому судовому засіданні в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно зі ст. 376 п.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За наведених обставин та вимог цивільно-процесуального законодавства України суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.І ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги позивачів задоволено в повному обсязі, суд вважає можливим покласти на них оплату державного мита. Із матеріалів справи вбачається, що позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір - 51,00 грн. (а.с. 3) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120 грн. (а.с.2). Суд вважає за необхідне стягнути з позивачів солідарно недоплачену різницю державного мита на суму 1649 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 316, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved