Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Представник відповідача військової частини [NUMBER] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила суду, що військова частина [NUMBER] є установою з державною формою власності та являється бюджетною установою. Кошти на виплату заборгованості перед колишніми військовослужбовцями військової частини за рішеннями суду замовляються у фінансово-економічному управлінні Сухопутних військ Збройних Сил України м. Києва. Останнє, в межах наявності бюджетних асигнувань, виділяє кошти на різні потреби військової частини [NUMBER] . Кожного місяця до 15 числа начальником фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] подається заявка на потребу грошових коштів на місяць до фінансово-економічного управління Сухопутних військ Збройних Сил України м. Києва для виділення коштів для погашення заборгованості за рішеннями судів. По всіх поданих заявках, коштів жодного разу не надходило, оскільки Законами України „Про Державний бюджет України" з 2006 року по 2010 рік, включно, не передбачено витрат на грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна звільненим у запас або відставку військовослужбовцям, тому Міністерству оборони України на зазначені цілі коштів не виділялося. У свою чергу Міністерство оборони України не виділяло коштів Генеральному штабу Збройних Сил України, а останній не міг виділяти ці кошти Командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України та військовій частині [NUMBER] . Вважає, що відповідачами здійснюються всі можливі в їх компетенції дії для погашення заборгованості перед позивачем. Підтримала подані суду заперечення на позов. Просить в його задоволенні відмовити. Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з"явився, заперечень на позовну заяву не надав. Позивач в судове засідання не з"явився - подав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на національну оборону. З дослідженої в судовому засідання довідки, виданої відповідачем військовою частиною [NUMBER] № 529 від 25 травня 2010 року вбачається, що кошти на забезпечення діяльності військової частини [NUMBER] надходять з Державного бюджету України через розпорядників бюджетних коштів. Кошти на виплату заборгованості перед колишніми військовослужбовцями військової частини за рішеннями суду замовляються у фінансово-економічному управлінні Сухопутних військ Збройних Сил України м. Києва. Останнє в межах наявності бюджетних асигнувань виділяє кошти на різні потреби військової частини [NUMBER] . Кожного місяця до 15 числа начальником фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] подається заявка на потребу грошових коштів на місяць до фінансово-економічного управління Сухопутних військ Збройних Сил України м. Києва для виділення коштів для погашення заборгованості за рішеннями судів. По всіх поданих заявках, коштів жодного разу-не надходило. Отже, твердження позивача про те, що відповідачі ухиляються від добровільного погашення йому заборгованості, є безпідставним. Крім того, посилання позивача на ст.ст. 625, 1116 ЦК України та Закон України „Про господарську діяльність у Збройних силах України", згідно яких він має право на нарахування інфляції на суму боргу за весь час прострочення та три відсотка річних від простроченої суми не є законним, оскільки відносини, які виникли між позивачем та відповідачами на є цивільно-правовими, так як, зобов"язання між сторонами виникли не на підставі цивільно-правового договору, а на підставі прийнятих нормативно-правових актів, які передбачали виплату грошової компенсації за речове майно та дії яких були призупинені на підставі п. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" № 1459-ІП від 27.02.2000 року. Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в даному Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed