Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду з березні 2010 р. звернулась [PERSON] із зазначеним вище позовом, який мотивувала тим, що вона є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії. Згідно із абз. 4 ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак, така допомога їй виплачувалась у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів від 26.07.96 № 836, -- меншому ніж передбачено законом. Просила визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області щодо невиплати їй щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, передбаченому абз. 4 ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. за період 2008-2009 роки, виходячи із суми мінімальної заробітної плати за виключенням суми фактично проведених виплат неправомірними; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на її користь суму щорічної допомоги оздоровлення, передбачену абз.4 ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період 2008-2009 р.р., виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення суми фактично проведених виплат, а саме суму у розмірі 6 505,00 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду письмові заперечення на позов, в яких Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області просить розглянути справу без участі представника управління. В письмових запереченнях на позов, відповідач зазначає, що [PERSON] є інвалідом II групи і через управління праці та соцзахиету населення отримує щорічну допомогу на оздоровлення, призначену відповідне до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ця пенсія нараховувалась згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.», постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562, відповідно до якої встановлено розміри щорічної допомоги на оздоровлення, а саме - інвалідам І та II групи - 120 грн. Тому в 2008 р. позивачу допомога нарахована та виплачена в розмірі 120 грн. Також зазначив, що відповідно до ст. 71 розділу УІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право в 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, кі відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. В 2009 році виплата щорічної допомоги на оздоровлення проведена в сумі 120,00 грн. Враховуючи те, що бюджетні призначення на виплату щорічної допомоги на оздоровлення не враховували їх виплату у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вважають, що у них відсутні підстави для виплати допомоги у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач є інвалідом II групи внаслідок аварії на ЧАЕС і перебуває на обліку з управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області. В звязку з цим позивачу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 відповідачем щорічно виплачувалася як інваліду II групи допомога на оздоровлення, зокрема за 2008 р (18.03.2008 р.) та за 2009р. (22.09.2009 р.) в розмірі 120,00 грн. Встановлені судом обставини визнаються сторонами, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також судом встановлено, що позивач зверталась до відповідача із заявою щодо виплати їй щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач своїм листом від 10.03.2010 р. № 1129-Г (а.с. 9) відмовив у виплаті такої допомоги. Спірні правовідносини регулюються ч. 4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам II групи наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Відповідно ч. 7 цієї статті розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги на оздоровлення. Згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України та Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 470,00 грн.., з 1 квітня - 481.00 грн., з І липня - 482,00 грн., з 1 жовтня - 498,00 грн., а у 2009 році - в розмірі, що діяв у грудні 2008 р. (498,00 грн.). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу сплачувалась допомога на оздоровлення у розмірі меншому ніж встановлено законом. Доводи відповідача у письмовому запереченні про необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 для визначення розміру допомога на оздоровлення позивачу необгрунтовані, оскільки зазначеною постановою встановлено таку допомогу у меншому розмірі та в твердій грошовій сумі, що суперечить ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено розмір допомоги на оздоровлення у відсотковому відношенні до мінімальної заробітної плати. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки при розгляді справи судом встановлено, що відповідач всупереч вимог ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачував позивачу допомогу на оздоровлення не в повному розмірі, суд визнає такі дії відповідача незаконними та вважає, що з метою захисту прав позивача із відповідача на його користь має бути стягнуто різницю між виплаченою щорічної одноразовою допомоги на оздоровлення та розміром даної виплати, що має бути нарахована відповідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З врахуванням викладених обставин суд стягує із відповідача на користь позивача недораховані кошти за 2008-2009 роки відповідно до наданої відповідачем довідки (а. с. 25) в розмірі 5 485, 00 грн. Позивача, як постраждалого від аварії на ЧАЕС, звільнено ет.4 Декрету KM України «Про державне мито» від сплати судового збору. Суд також звільняє Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області від стати судового збору згідно з п. 34 ст.4 Декрету KM України «Про державне мито» і відносить витрати по судовому збору за рахунок держави. На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: approved