Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

У листопаді 2008 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, з яким уклала шлюб 10.03.1990 року в відділі РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 281 і просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, а також вказала на те, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги для забезпечення нормальних умов життя дітей. Крім того, вказала на те, що дійсно вони з відповідачем проживали в одній квартирі до червня 2009 року, але не вели спільного господарства, дітей він не забезпечував. Проживати в [INFO], де проживає відповідач, діти не мають можливості, оскільки доступу до квартири у них не має. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки [PERSON], починаючи з дня винесення рішення, посилаючись на те, що він добровільно забезпечував та забезпечує дітей, а саме сплачував навчання старшої доньки [PERSON] в сумі 1\~000 грн. та надавав їй матеріальну допомогу тоді, коли вона до нього зверталася з таким проханням, сплачує за школу молодшої доньки [PERSON]. Вважає, що він батьківські обовязки виконує належним чином, адже кожного дня приходить до [PERSON] в школу та приносить їй продукти харчування, один раз на тиждень забирає її до себе, купує одяг та іграшки. Також зазначив, що він сплачує комунальні послуги по [ADDRESS], де він проживає та прописані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Він не забороняє проживати донькам у вказаній квартирі, вони мають до неї доступ. З [PERSON] вони проживали разом та вели спільне господарство до червня 2009 року, що підтверджується фотокартками, на яких він зображений з [PERSON], в момент придбання продуктів харчування на святкування Нового 2009 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання доньки [PERSON], починаючи з дня винесення рішення, посилаючись на те, що [PERSON] покладенні на нього батьківські обовязки виконував та виконує належним чином. Позивачка не сплачує комунальні послуги по квартирі, в якій прописана вона та діти, цим займається відповідач. [PERSON] не надає позивачці кошти для утримання дітей, а сам особисто приймає участь в купуванні одягу, продуктів харчування, іграшок та сплаті за навчання, оскільки він неодноразово спостерігав, що надані кошти витрачаються позивачкою не на потреби дітей. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] надавав їй допомогу лише в 2009 році, а саме для придбання форми для заняття спортом в сумі по 400 грн. та 100 грн. на додаткові витрати, про що вона кожного разу складала йому розписки та оплатив 1\~000 грн. за навчання. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. 17 лютого 2010 року [PERSON] виповнилося 18 років. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 2-1891-2009 року від 26.10.2009 року, а також підтверджується сторонами у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з червня 2009 року. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач до червня 2009 року проживав разом з позивачкою та дітьми і вони витрачали суспільні кошти на сімейні потреби, це також підтверджується фотокартками (а.с. 15), з яких вбачається, що відповідач разом з позивачкою купують на святкування Нового 2009 року продукти харчування, що не заперечувала в судовому засіданні [PERSON] Посилання позивачки в судовому засіданні на той факт, що вони хоч і проживали разом, але не витрачали спільних коштів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки доказів цього позивачкою не надано. З червня 2009 року відповідач не належним чином виконував зобов'язання стосовно утримання неповнолітніх дітей. Посилання відповідача на те, що він належним чином забезпечує дітей є необґрунтованими, оскільки він лише в 2009 році надав донці [PERSON] кошти в сумі 400 грн. для придбання форми для заняття спортом та 100 грн. на додаткові витрати, що підтверджується розписками (а.с. 91, 92) та частково оплатив за навчання 1\~000 грн., сплачує за школу дочці [PERSON], що у відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦК України є додатковими витратами, які батьки зобовязані нести на дитину. Також з матеріалів справи вбачається, що учать у додаткових витратах також приймає і позивачка. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно проводить час з [PERSON] у вихідний день, водить її до парку та на вистави. Купує іграшки, одяг та взуття, які залишаються у нього і дитина може ними користуватися лише тоді, коли приходить до відповідача, один раз на тиждень. Також [PERSON] купує [PERSON] продукти харчування, які згідно чеків (а.с. 112-139) складаються з солодких сирів, шоколадок, цукерок, соків та фруктів. Цей факт лише свідчить про прийняття участі відповідача у вихованні дочки. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не належним чином виконує аліментні зобовязання, оскільки витрати, які він здійснює не є достатніми для забезпечення нормальних умов життя дітей, адже аліменти характеризуються цільовим призначення вони спрямовані на забезпечення потреб дитини в одязі, охорони здоровя, харчування. Купування дитині відповідачем солодких продуктів харчування та одягу, який знаходиться у нього, не є забезпеченням нормальних умов життя дитини. Проведення часу у вихідний день з дитино не відноситься до аліментних зобовязань, оскільки згідно ч. 2 ст. 157 СК України - той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Що стосується посилань відповідача на те, що він сплачує комунальні послуги за квартиру [ADDRESS], де прописаний він, [PERSON] та їх діти, що повинно враховуватися при стягненні аліментів, то вони є безпідставними, оскільки з пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що з червня 2009 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають, крім того згідно Акту КЖЕП „Південне ЖЕК № 11 від 17 жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] не можуть потрапити до квартири [ADDRESS] в денний час, оскільки вхідні двері зачинені на замок, від якого у них ключів не має. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання його дочки [PERSON] за період з 01.06.2009 року по 17.02.2010 року у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, в особі матері [PERSON] та аліменти на утримання його малолітньої дочки [PERSON] починаючи з 01.06.2009 року і до її повноліття у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 51 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а також на підставі ст. 81 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення по справі у розмірі 120 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення по справі при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: partial