Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області по невиконанню з 9 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення її прав на своєчасне нарахування за отримання доплати до пенсії за вказаний період та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати, судові виграти компенсувати в передбаченому законом порядку. В обгрунтування позову позивач зазначив, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Проте, починаючи з 2006 року вказана допомога йому не виплачувалась. Відповідач всупереч рішень Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, якими були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й щодо зупинення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідної соціальної допомоги в належних розмірах. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав, представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмове заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити і справу розглянути у його відсутності. В обгрунтування своїх доводів зазначив, що державна соціальна допомога як дитині війни за 2007 рік позивачу не нараховувалася, в 2008 році нараховано та виплачено 579,30 грн., а в 2009 році - 597,60 гри. Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № ІО-рп/2008 деякі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (с неконституційними). На думку відповідача,виплата та нарахування щомісячної державної допомоги відноситься до функції Управління праці та соціального захисту населення, оскільки п.9 Положення «Про пенсійний фонд» передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. Виплати, про які просить позивач, не передбачені бюджетом УПФУ на зазначений час, виплата цих грошей призведе до перерозподілу грошових коштів УПФУ та порушенню законних прав інших пенсіонерів. Відповідач також зазначив щодо незастосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом і частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом. Вказав, що з метою врегулювання виплати державної соціальної допомоги та інших неврегульованих питань Кабінет Міністрів України прийняв постанову „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28 травня 2008 року, якою передбачено щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищення повинно проводитися у таких розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня - 48,10 грн., з 1 жовтня - 49,80 грн. Крім того, відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову через пропущений позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеною ст. 99 КАС України, Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свої чи інтересів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щ підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18.02.2010 року передбачено, що розглядають у порядку цивільного судочинства спори з приводу призначення, обчислення, перерахуш здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є осої яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) бу менше 18 років. Позивач [PERSON], [INFO], має статус «Дитина війні перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення № 105857 від 08.10.1997 року) Враховуючи зазначений статус, позивач відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальні захист дітей війни", має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме, підвищення пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Із заперечень відповідача встановлено, що позивачу за період 2007-2009 років зазначені виплат повному обсязі не здійснювались, у 2007 році кошти не виплачувалися взагалі, за 2008 рік виплач^ 579,30 грн., за 2009 рік - 597,60 грн., посилаючись на п.12 ст. 71 Закону України «Про держави бюджет України на 2007 рік», п.2 ч.41 ст.85 розділу II Закону України «Про державний бюджет Украі на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Положення „Про Пенсійн фонд України" та постанову КМУ № 530 від 28 травня 2009 року. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечся державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коні Державного бюджету України. Рішеннями Конституційного суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 та від 22 трав 2008 року № 10-рп/2008 деякі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рі та Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяк законодавчих актів України", що стосуються невиплат в розмірі передбаченому ст. 6 Закону Украі «Про соціальний захист дітей війни» особам зі статусом «дитина війни», визнані такими, що і відповідають Конституції У країни (є неконституційними). Пунктом 5 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визначено, І рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позови зв»язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визн не конституційними. Рішення Конституційного суду України є обов»язковим до виконання на теритс України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окрі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституцій!! Судом України рішення про їх неконституційність^ Виходячи з приписів ч.2 статті 152 Конститу! України, відповідач повинен був нарахувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбаче статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з травня 2008 року, тоді як, нарахувань та виплат за 2007 рік не здійснювалося взагалі, а за 2008-2009 ро - здійснено не в повному обсязі. Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», с зазначає наступне. Сторонами по справі не заперечується, що позивач відповідно до статті 6 Закону України «II соціальний захист дітей війни» має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30 відсотки мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо застосуваи положення ч. 3 статті 28 зазначеного Закону, з якої вбачається, що мінімальний розмір пенсії за вік встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пені призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої етап 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Суд вважає за необхідне застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіикі з визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача - є управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі. Тому суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обов»язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус «Дитина війни». Враховуючи вище викладене, суд прийшов висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої статгею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі, за місцем проживання останнього. Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії. Статгею 22 Конституції України визначмо, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов»язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч. 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «Дитина війни», серед яких їм надано право на отримання 30 відсотків доплати до пенсії. Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не сприймається до уваги. Так, наприклад, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі ууоппє уап Г)иуп v. Поте ОГГісе (Сазе 41/74 уап Оиуп v. [PERSON]) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправне, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу ЗО відсотків доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали свої повноваження без поважних причин. Відповідачем не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі ЗО відсотків від мінімальної пенсії за вікоу . Тому суд вважає, що необхідно визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області по не виконанню з 9 липня по 3 1 гру; 2007 року та 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року приписів статті 6 Закону України «1 соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав [PERSON] на свосча нарахування та отримання доплати до пенсії, зобов'язати управління Пенсійного фонду Україн Шевченківському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за вказаний пері з урахуванням проведених виплат у 2008-2009 роках . Посилання відповідача на наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позі через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом є безпідставними. Оскільки справа розглядається в порядку цивільного судочинства, відповідно до ст.. 257 України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і позивач звернувся до с> саме в межах даного строку. Таким чином, суд не вбачає пропущення позивачем строку звернення суду за захистом свого права. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України врахувавши, що згідно п.34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України» від 21.01.1993 року № 7-І органи Пенсійного Фонду звільнені від сплати державного мита, тому сплачений позивачем судон збір підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України, а сплачені витрати інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved