Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

Наприкінці лютого 2008 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого вона об-грунтовує тим, що 8 травня 1979 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужила [PERSON] жилий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Комсомольсь-кій, 5. Разом з жилим будинком, надвірними будівлями та господарськими спорудами до [PERSON] перейшло право на земельну ділянку, на якій вони розташовуються. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач та її сестра [PERSON], у такий спосіб вони набули право спільної часткової власності на спадковий жилий бу-динок, надвірні будівлі та господарські споруди та право на користування земельною ділянкою, на якій вони розта-шовуються. Рішенням Бориспільської міської ради №1186-XXII-IV від 28 грудня 2004 року за рахунок частини цієї земельної ділянки у власність [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,0823 га. На підставі цього рішення був виготовлений та виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділян-ку серії ЯГ №176660. Вказане рішення Бориспільської міської ради та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] вважає незаконними, адже перед виділенням земельної ділянки у власність [PERSON] вона не була вилучена у встановленому порядку у позивача. Тому для відновлення по-рушеного права на землю [PERSON] просить суд скасувати рішення Бориспільської міської ради №1186-XXII-IV від 28 грудня 2004 року та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №176660 від 24 листопада 2006 року. Крім того, позивач посилається на те, що спірну земельну ділянку [PERSON] за договором купівлі-про-дажу відчужила на користь [PERSON] На підставі цього договору 5 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №672902. [PERSON] вважає, що [PERSON] не мала права відчужувати [PERSON] чужу земельної ділянки, тому просить суд визнати не-дійсним також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №672902, виданий 5 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримують, на його задоволенні наполягають. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] предявлений позов не визнають, проти його за-доволення заперечують. В обґрунтування власних заперечень вони посилаються на те, що [PERSON] була власни-цею сараю, переобладнаного у жилий будинок, що також розташовувався в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. Для обслуговування цього обєкту нерухомого майна у користування [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,06 га. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON], у такий спосіб вона набула право власності на цей сарай, переобладнаний у жилий будинок, та право на користування вказаною земельною ділянкою. В 2004 році [PERSON] звернулась до Бориспільської міської ради з заявою про передачу цієї земельної діляг-ки в її власність в межах фактичного землекористування. Після перемірювання меж земельної ділянка заява [PERSON] була задоволена, рішенням Бориспільської міської ради №1186-XXII-IV від 28 грудня 2004 року в її влас-ність була передана земельна ділянка у розмірі 0,0823 га. 24 листопада 2006 року на підставі цього рішення на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №176660. При цьому жодної частини земельної ділянки позивача у власність [PERSON] не виділялось. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] вважають, що це рішення та виданий на підставі нього державний акт на право власності на землю не порушують право [PERSON] на землю, а відтак вона не має права звертатись до суду з позовом про їх оспорювання. Представники Бориспільської міської [PERSON] також не визнає позов, проти його задоволення заперечує. В обґрунтування власних заперечень вона посилається на те, що приватизація [PERSON] земельної ділянки була проведена у суворому дотриманні земельного законодавства. При цьому право [PERSON] на землю порушеним не було. Представник [PERSON] [PERSON] та представники ПАТ „Перший Український міжнародний банк [PERSON] та [PERSON] предявлений позов не визнають, проти його задоволення заперечують. Разом з тим, окремих пояснень в обґрунтування власних заперечень вони суду не надали. Представник КП Бориспільської міської ради „Бориспільське бюро технічної інвентаризації, [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, обмежились лише тим, що надіслали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу в їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, які зявились у судове засідання, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власницею жилого будинку, надвірних будівель та господарських споруд, що розташовувались в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. 18 травня 1977 року вона померла. За час свого життя вона склала заповіт, на підставі якого власний жилий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди заповіла [PERSON] Після відкриття спадщини [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину, у такий спосіб набула право власності на жилий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди, що розташовувались в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. Достовірність цих обставин підтверджується копією сві-доцтва про право на спадщину, виданого 6 травня 1977 року на ім'я [PERSON] (а.с.17 т.1). 28 лютого 1979 року [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з зая-вою (а.с.7 т.1), в якій просила надати їй дозвіл на відчуження цього жилого будинку, надвірних будівель та гос-подарських споруд на користь [PERSON] Таку згоду виконавчий комітет погодився надати, але після того, як [PERSON] знесе або відчужить сарай, який за цією ж адресою був самовільно переобладнаний у ще один жи-лий будинок. У звязку з цим, того ж дня, а саме 28 лютого 1979 року, [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою (а.с.12 т.1), в якій надала дозвіл на відчуження сараю, самочинно переобладнаного у жилий будинок, на користь [PERSON] Крім того, для обслуговування цього сараю вона надала дозвіл на виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га. На підставі цієї заяви виконавчий комітет Борис-пільської міської ради 16 квітня 1979 року прийняв рішення №7 (а.с.13 т.1), яким надав [PERSON] дозвіл на оформ-лення технічної документації на сарай, переобладнаний на жилий будинок, та закріпив за нею земельну ділянку у розмірі 0,06 га. 8 травня 1979 року [PERSON] та [PERSON] врешті-решт уклали договір купівлі-продажу (а.с.10 т.1), на підставі якого [PERSON] відчужила на користь [PERSON] жилий будинок, надвірні бу-дівлі та господарські споруди, що розташовувались в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5, зокрема, інший сарай, який безпосередньо примикав до жилого будинку. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №20 від 29 жовтня 1979 року (а.с.14) на ім'я [PERSON] було оформлено право власності на жилий будинок, переоблад-наний з сараю, що також розташовувався в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. На підставі цього рішення 5 листопада 1979 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок (а.с.178 т.2). Таким чином, на той час за вказаною адресою розташовувались два різні будинки, один, з яких належав [PERSON], а інший [PERSON] Ці обставини встановлені рішенням Бориспільського міського суду від 18 лютого 2004 року (а.с.41-42 т.1), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 червня 2004 року (а.с.43-44 т.1) та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 вересня 2006 року (а.с.45 т.1). На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини доказування не потребують. У відповідності до ч.2 ст.88, ч.1, ч.3 ст.90 чинного на той час ЗК УРСР 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходило також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо по-передній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищували діючі, за но-вим власником будинку могла бути закріплена в користування земельна ділянка в розмірах від 0,03 до 0,06 га. У звязку з цим, внаслідок укладеного договору купівлі-продажу при переході права власності на жилий буди-нок, надвірні будівлі та господарські споруди до [PERSON] перейшло і право користування земельною ділян-кою, на якій вони розташовувались, у розмірі 0,06 га. Позивач [PERSON] посилається на те, що у користування її батька [PERSON] перейшло право ко-ристування земельною ділянкою у значно більшому розмірі. В обґрунтування цього доводу вона посилається на план земельної ділянки від 25 серпня 1955 року (а.с.22 т.1), згідно з якого площа земельної ділянки, розташованої в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5, становила 0,1723 га; а також на довідку-характеристику №199 від 5 травня 1973 року (а.с.11 т.1), з якої вбачається, що після виділення земельної ділянки в користування [PERSON] та перед укладенням договору купівлі-продажу жилого будинку, надвірних будівель та господарських споруд у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,1123 га (0,1723-0,06). Ці доводи [PERSON] суд оцінює критично, адже вони суперечать чинному на той час земельному зако-нодавству. Копію плану земельної ділянки від 25 серпня 1955 року та довідку-характеристику №199 від 5 травня 1973 року суд вважає неналежними доказами у розумінні значення ст.58 ЦПК України, адже ці письмові докази не підтверджують площу земельної ділянки, що перейшла у користування [PERSON] в ході набуття права влас-ності на придбаний ним жилий будинок, надвірні будівлі та споруди. Жилий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди, які розташовувались в м. Бориспіль по вул. Комсо-мольській, 5, становили обєкт спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Бориспіль-ського міського суду від 15 травня 1987 року між ними була затверджена мирова угода, у відповідності до якої за [PERSON] було визнано право власності на 33/50 часток, а за [PERSON] на решту 17/50 часток у жи-лому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах, що розташовувались в м. Бориспіль по вул. Комсо-мольській, 5. 13 травня 1996 року померла [PERSON], за час свого життя вона заповіт не складала, тому спад-кування здійснювалось за законом. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 8 вересня 2000 року на її ім'я. У та-кий спосіб вона набула право власності на спадкові 33/50 частки в жилому будинку, надвірних будівлях та господар-ських спорудах. Крім того, 2 лютого 1999 року помер [PERSON] Як і [PERSON], за час свого життя він за-повіт не складав, тому спадкування здійснювалось за законом. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дочки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за зако-ном, виданого 8 вересня 2000 року на їх ім'я (а.с.15 т.1). У такий спосіб кожна з них після смерті батька успадкувала по 17/100 часток (17/50 : 2) у жилому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. Узагальнюючи наведене, суд звертає увагу на те, що після смерті обох батьків позивач [PERSON] набула право власності на 83/100 частки, а [PERSON] на 17/100 часток в жилому будинку, надвірних будівлях та гос-подарських спорудах, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. У відповідності до ч.2 ст.30 ЗК України 1991 року при переході права власності на частки в жилому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах до [PERSON] та [PERSON] перейшло також право спільного користування земельною ділянкою площею 0,06 га. 12 листопада 2002 року померла [PERSON] За час свого життя вона заповіт не складала, тому спадкування здійснювалось за законом. Єдиною спадкоємицею за законом, що прийняла спадщину, була відповідач [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 жовтня 2003 року на її ім'я (а.с.21 т.1). У такий спосіб вона набула право власності на інший жилий будинок, що також розташовувався за адресою: м. Бориспіль, вул. Комсомольська, 5. На підставі ст.120 ЗК України 2002 року до неї перейшло право на користування земельною ділянкою площею 0,06 га, яка виділялась спадкодавиці [PERSON] для обслуговування спадкового жилого будинку. Крім того, 11 травня 2005 року позивач [PERSON] за договором дарування (а.с.16 т.1) відчужила [PERSON] 33/50 частки в жилому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5. На підставі ст.377 ЦК України [PERSON] набув право на спільне із [PERSON] та [PERSON] користування земельною ділянкою площею 0,06 га, що розташовується в м. Бо-риспіль по вул. Комсомольській, 5. Таким чином, повторно узагальнюючи наведене, суд звертає увагу на те, що станом на травень 2005 року в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5 рахувалось дві земельні ділянки, площа кожної з яких становила 0,06 га. Одні-єю з цих земельних ділянок користувалась відповідач [PERSON], а інша земельна ділянка перебувала у спіль-ному користуванні позивача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] Рішенням Бориспільської міської ради №1186-XXII-IV від 28 грудня 2004 року (а.с.19 т.1) у власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0823 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуго-вування жилого будинку. 24 листопада 2006 року на підставі цього рішення на її ім'я був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №176660 (а.с.187 т.1) щодо земельної ділянки площею 0,830 га з цільо-вим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої в м. Бориспіль по вул. Комсо-мольській, 5. У відповідності ч.5 ст.116 ЗК України 2002 року надання у власність земельної ділянки, що перебуває у влас-ності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. У разі, якщо така земельна ділянка передана у власність без її вилучення (викупу), особа, чиє право на землю порушено, має право у відповідності до ст.152 ЗК України звернутись до суду з позовом про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та виданого на підставі нього державного акту на право власності на зе-мельну ділянку. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України на цю особу покладається процесуальний обовязок надати дока-зи на підтвердження цих обставин. Невиконання цього обовязку тягне за собою відмову у задоволенні позову про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що, дійсно, у власність [PERSON] була передана земельна ділянка більшою пло-щею, ніж та, що перебувала в її користуванні. Разом з тим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б підтвердили, що таке збільшення відбулось за рахунок іншої земельної ділянки, яка перебувала у користуванні по-зивача [PERSON] та її сестри [PERSON] З огляду на це, суд вважає, що рішення Бориспільської міської ради №1186-XXII-IV від 28 грудня 2004 року та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №176660 від 24 листо-пада 2006 року не порушують право [PERSON] на землю. У звязку з цим, вона не має права оспорювати їх за-конність, тому у задоволенні позову в цій частині вимог предявленого позову належить відмовити. 16 травня 2007 року на підставі висновку про впорядкування нумерації по вулицях та присвоєння поштової адреси земельним ділянкам громадян м. Бориспіль №1010 земельній ділянці [PERSON] врешті-решт була при-своєна нова поштова адреса: м. Бориспіль, вул. Комсомольська, 5-а. Після цього 22 квітня 2008 року [PERSON] за договором купівлі-продажу (а.с.186 т.1) відчужила [PERSON] земельну ділянку площею 0,0830 га з ці-льовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером 3210500000:06: 031:0018, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Комсомольській, 5-а. На підставі цього договору 5 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №672902 (а.с.176 т.1). Судом встановлено, що цей державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в м. Бо-риспіль по вул. Комсомольській, 5-а, не порушує право [PERSON] на користування земельною ділянкою, що розташовується по сусідству по вул. Комсомольській, 5. Тому позивач не має права оспорювати його законність. Крім того, підстави вважати договір-купівлі земельної ділянки нікчемним у суду відсутні. З огляду на це, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], належить відмовити та-кож.

Outcome: dismissed