Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визначення часток у спільній сумісній власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, зазначаючи, що працюючи викладачем у Кременчуцькому державному політехнічному університеті у 1999 році він, [PERSON], отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS] у м. Кременчуці. Вказана квартира належала Кременчуцькому державному політехнічному університету на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу [PERSON] 06.07.1998 року№ 6708. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 грудня 2006 року було надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука квартиру №135 по вул. 1905 року.буд.І у м. Кременчуці. На початку 2007 року він приватизував вказану квартиру . З відповідачкою по справі [PERSON] 08 грудня 2007 року вони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 1386. Восени 2007 року вони вирішили продати належну йому квартиру з метою придбання двокімнатної та покращення житлово-побутових умов. Для цього, з питань повязаних з продажем квартири та придбанням двокімнатної, вони звернулися до агентства нерухомості « 101 квартал». Їм був запропонований варіант продажу його квартири за 34 000 доларів США та одночасно придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] за 42 000 доларів США. Після огляду квартири № 68 по вул. Ватутіна.буд. 27 у м. Кременчуці цей варіант їх влаштував. Укласти договори купівлі-продажу квартир було визначено на 20.12.2007 року у нотаріуса [PERSON] Однак в останній момент покупці відмовилися від купівлі його квартири і його квартиру викупило агентство за вказану суму, а саме 34 000 доларів США, оскільки необхідно було купляти двохкімнатну, та 20 грудня 2007 року він надав довіреність [PERSON] та [PERSON], представникам агентства нерухомості, на вирішення питань стосовно його квартири, хоча фактично ним квартира була продана. В той же самий день, 20 грудня 2009 року, їм було необхідно укладати договір купівлі квартири [ADDRESS] за 42 000 доларів США. Так як не вистачало коштів на купівлю вказаної квартири, то він взяв в борг у знайомого 8000 доларів США. В зв'язку з тим, що він цілком довіряв своїй дружині, в подальше оформлення договору купівлі квартири він не вникав. Розрахунок за придбану квартиру проводив особисто, передавши покупцям [PERSON] та [PERSON] 42 000 доларів США в приміщенні нотаріуса [PERSON] 30 грудня 2007 року вони переїхали на нову квартиру і до 1 березня 2009 року він жив у спірній квартирі. 1 березня 2009 року у розмові з дружиною він дізнався про те, що ніякого договору купівлі-продажу квартири не було, а фактично був укладений договір дарування на дружину, чого він не бажав. Після цього у них виникла сварка і йому довелося виїхати з квартири. 14 квітня 2009 року вони розірвали наш шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Автозаводським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 176. Таким чином, на даний час існує договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 20 грудня 2007 року. Згідно вказаного договору [PERSON](дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] передали безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Дар сторони оцінили у сумі 22 784(двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривень. Згідно витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації» за колишньою дружиною - [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована квартира [INFO]. Вважає, що даний правочин є недійсним. Просив суд вважати початком перебігу процесуальних строків по даній справі 1 березня 2009 року, визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу А.Г. [PERSON] 20 грудня 2007 року, визнати спільною сумісною власністю подружжя 2/10 частки квартири [ADDRESS] та поділити спільне майно наступним чином: за ним, [PERSON] - 1/10 частку квартири, за [PERSON] - 1/10 частку квартири, визнати за ним, [PERSON], право власності на 9/10 частки квартири [ADDRESS], та за [PERSON] право власності на 1/10 частки квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та it представник 1 аврилов О.А. позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях на позовну заяву просили в позові відмовити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях на позовну заяву просила в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, що дійсно обставини які викладені в позовній заяві мали місце. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус [PERSON] в своїх листах просили справу слухати без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню В судовому засіданні достовірно встановлено, що працюючи викладачем у Кременчуцькому державному політехнічному університеті у 1999 році позивач [PERSON], отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала Кременчуцькому державному політехнічному університету на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу [PERSON] 06.07.1998 року № 6708. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 грудня 2006 року було надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади [ADDRESS] по вул. 1905 року.буд.1 у м. Кременчуці. На початку 2007 року позивач [PERSON] приватизував вказану квартиру . З відповідачкою по справі [PERSON] 08 грудня 2007 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 1386. Восени 2007 року сторони вирішили продати належну позивачу квартиру з метою придбання двокімнатної та покращення житлово-побутових умов. Для цього, з питань пов'язаних з продажем квартири та придбанням двокімнатної, сторони звернулися до агентства нерухомості « 101 квартал». Їм був запропонований варіант продажу квартири позивача за 34 000 доларів США та одночасно придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] за 42 000 доларів США. Після огляду квартири [ADDRESS] цей варіант їх влаштував. Укласти договори купівлі-продажу квартир було визначено на 20.12.2007 року у нотаріуса [PERSON] Однак в останній момент покупці відмовилися від купівлі квартири позивача і його квартиру викупило агентство за вказану суму, а саме 34 000 доларів США, оскільки необхідно було купляти двохкімнатну, та 20 грудня 2007 року позивач [PERSON] надав довіреність [PERSON] та [PERSON], представникам агентства нерухомості, на вирішення питань стосовно його квартири, хоча фактично ним квартира була продана. В той же самий день, 20 грудня 2009 року, сторонам було необхідно укладати договір купівлі квартири [ADDRESS] за 42 000 доларів США. Так як не вистачало коштів на купівлю вказаної квартири, то [PERSON] взяв в борг у знайомого 8000 доларів США. В зв'язку з тим, що позивач цілком довіряв своїй дружині, в подальше оформлення договору купівлі квартири він не вникав. Розрахунок за придбану квартиру проводив особисто, передавши покупцям [PERSON] та [PERSON] 42 000 доларів США в приміщенні нотаріуса [PERSON] 30 грудня 2007 року сторони переїхали на нову квартиру і до 1 березня 2009 року позивач жив у спірній квартирі. 1 березня 2009 року у розмові з дружиною позивач дізнався про те, що ніякого договору купівлі-продажу квартири не було, а фактично був укладений договір дарування на дружину, чого він не бажав. Після цього у них виникла сварка і йому довелося виїхати з квартири. \~ \~ \~ \~14 квітня 2009 року сторони розірвали наш шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Автозаводським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 176. Таким чином, наданий час існує договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 20 грудня 2007 року. Згідно вказаного договору відповідачі [PERSON] Володимиріина(дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] передати безоплатно у власність відповідачці [PERSON] квартиру № 68 по вул. Ватутіна. буд. 27 у м. Кременчуці. Дар сторони оцінили у сумі 22 784(двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривень. Згідно витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації» за колишньою дружиною - відповідачкою [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована квартира [INFO]. Суд вважає, що даний правочин є недійсним виходячи з наступного: Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним / оспорюваний правочин /. Згідно ч. 2 ст. 235 Цивільного Кодексу України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину. який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в постанові від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними(з наступними змінами), договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про купівлю-продаж квартири, є удаваним правочином для обходу переважного права учасників спільної власності на визначення частки. Удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказана стаття містить досить широкий перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Крім того, відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України майно, що набуте чоловіком чи дружиною до шлюбу є особистою приватною власністю чоловіка чи дружини. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, передбачене ст. 69 Сімейного Кодексу України. Згідно ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як зазначалося вище, належна позивачу [PERSON] на праві приватної власності квартира [ADDRESS] була продана за 34 000 доларів США,\~а спірна квартира № 68\~по вул. Ватутіна. буд. 27 була придбана за 42000 доларів США, тобто значна частка коштів становила від продажу належної позивачу квартири і вносилася ним особисто, а 8000 доларів США позичалися для обох(спільні кошти). Тобто, виходячи із співвідношення часток, суд вважає, що частка дружини, відповідача [PERSON], у спірному майні складає - 1/10, а частка позивача [PERSON] - 9/10 з врахуванням того, що ним було внесено 34 000 доларів США від продажу належної йому однокімнатної квартири. / 42 000 доларів США ~ 100%, 34 000 доларів США становлять 80 %,\~8\~000 доларів США становлять 20 %/. \~ \~ \~ \~Таким чином, для захисту майнового права, з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності спільною сумісною власністю подружжя повинно бути визнано 2/10 частки квартири [ADDRESS], а саме: за позивачем [PERSON] - 1/10 га за колишньою дружиною, відповідачкою [PERSON]-1/10. На підставі викладеного та

Outcome: approved