Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що вона є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога в період з 2006 року по 2007 рік їй не виплачувалася, а з січня 2008 року виплачується лише у розмірі 10% від мінімальної пенсії за віком, незважаючи на те. що рішенням Конституційного суду України № брп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29'2007 визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р.. якими зупинялась дія ст. 6 Закону У країни "Про соціальний захист дітей війни". У звязку з цим просила зобов'язати відповідача нарахувати на її користь недоплачену їй, як дитині війни, щомісячну соціальну допомогу за 2006 - 2009 та 4 місяці 2010 року в сумі 5928 грн. 50 коп.,а також сплачені нею судові витрати. Позивачка свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутність (а.с. 9). Відповідач надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також свої письмові заперечення (а. с. 10-11), в яких просив в позові відмовити виходячи з наступного: -згідно зі ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України. -виплата підвищення до пенсії у 2009-2010 р.р. дітям війни проводиться відповідно до вимог ч.І ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка ст.14 Закону України, « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена у розмірі у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того зазначали, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлений відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, і питання щодо виплати цього підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже неможливим є і виконання відповідачем норми Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка у справі відноситься до категорії діти війни і як пенсіонер перебуває на обліку в ПФУ (а.с. 6-7). Як вбачається з довідки Управління (а. с. 7), позивачка як дитина війни підвищення до пенсії отримала у 2008 р.: в січні - березні - по 47 грн., в квітні - червні - по 48,10 грн., в липні - вересні - по 48,20 грн., в жовтні-грудні - по 49,80 грн., у 2009 р. - у січні-грудні - по 49 грн. 80 коп., у 2010 р. - у січні-квітні - по 49 грн. 80 коп., тобто у розмірах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постановою КМУ від 28.05.2008 р. №530. У 2006-2007 роках таке підвищення не виплачувалося. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46 Конституції України). В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" Верховна Рада України зупинила на 2006 рік пунктом 17 статті 77 Законз України "Про державний бюджет У країни на 2006 рік ", а статтею 110 (в редакції від 19.01.06 р.) установила поетапне запровадження в 2006 році виплат, встановлених ст. 6 Закону за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Проте у 2006 році пільги встановлені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були, а Закони України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не були визнані і діяли протягом всього 2006 року, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. На 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено пунктом 12 статті 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік " з урахуванням ст. 111 цього Закону. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 року від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними) положення пункту 12 статті 71, ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" щодо такого зупинення дії ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни». Пунктом 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" викладено в новій редакції статтю 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни ", відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки - встановленої для учасників війни. Ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнай неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-У та п.41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" втратили чинність з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року відповідно, що свідчить про відновлення з цього моменту права позивача на отримання підвищення до пенсії дитині війни у розмірі, визначених ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Протягом 2009 р. ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», була чинною, а тому підлягала застосуванню. Отже з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року положення Законів України «Про державний бюджет України на 2007 рік", «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до яких ПФУ нараховувало та виплачувало підвищення до пенсії як дитині війни, а так: + постанова КМУ від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», *- виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суперечить ст.6 Закону України «Про соціальний захг.~ дітей війни», не могли бути застосованими. У період, за який позивачка просить перерахувати та стягнути підвищення, розмір мінімальної пенсії за вік: був встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до абз.1 ч.І ст.І ! Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року N 1058-ІУ, а тому це: розмір і слід застосовувати як розрахункову величину. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у 2007-2010 р.р. встановлювався наступних законами України: -ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» у розмірі: з 1 січня - 380 гривень, : квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. -ст 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтню - 498 гривень. -ст. 54 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік": з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня 481 - 00 грн., з 1 липня - 482 - 00 грн., з 1 жовтня - 498 - 00 грн., з 1 листопада - 573 гривні. -ч,5 ст.І Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від Зі жовтня 2009 року N 1646-УІ: з 1 січня 2010 р. - 695 гривень. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилах» передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, не можуть бути прийняти до уваги положення ч.З ст.28 «Про загальнообовязкові державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначеній згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не ( підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої 46 Конституції України та праві на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни Не може бути підставою для відмови у позові і відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобовязань, покладених на УПФ законодавством. Вищенаведене є підставою для висновку про те, що з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р підвищення до пенсії дитині війни позивачці повинно було нараховуватись та виплачуватись ПФУ в розмірі визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ( в редакції від 09.07.2007 р. та 22.05.2008 р відповідно). Що стосується позовних вимог про нарахування та стягнення недоплачених коштів, то вони не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст.І ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлені законом. Враховуючи те, що одна із сторін є субєктом владних повноважень, а позивачкою ставиться вимог майнового характеру, то виходячи з наведеного і ст.ст.6,7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які підлягають застосуванню справах із соціальних правовідносин і носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідач законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобовязати провести перерахування та виплат належних сум відповідно до закону, а тому вимоги позивачки відносно нарахування конкретної суми та її стягнення з відповідача не може бути задоволено. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її на ЗО % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 р. до 01 травня 2010 р., з урахуванням виплачених коштів за ці місяці. Відповідно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивачки: 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - з ПФУ, а 8 грн. 50 коп. судового збору слід компенсувати за рахунок держави, так як у відповідності з до п.34 ч.І ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» від 21.01.1993 р. N 7-93 із змінами, Пенсійний фонд України звільняється від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved