Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ) щодо підвищення з 1 лютого 2008 року відсоткової ставки за кредитним договором від 30.07.2007 року укладеного між нею та відповідачем до 26,88 % на рік, визнати недійсною з 09.01.2009 року умову пункту 2.3.3. вказаного кредитного договору в частині щодо права Банку при виникненні кожної з наступних подій зокрема відмови Позичальника в оформленні (переоформлені) якого-небудь із договорів згідно ст. 651 ЦК здійснювати одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення, і у зазначеному в повідомленні дату договір вважається розірваним. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 30.07.2007 року вона уклала з Банком кредитний договір зі сплатою відсотків за користування отриманими коштами в розмірі 14,04 % річних. З 5.10.2008 року відповідач підвищив відсоткову ставку до 15,12 % річних з чим вона погодилась. 25.12.2008 року Банк повідомив її листом про нове підвищення відсоткової ставки з 1.02.2009 року до 26,88 % річних, що на її думку є незаконним, так як відповідач не мав права в односторонньому порядку підвищувати з вказаної дати відсоткову ставку за кредитним договором, оскільки це суперечить вимогам ч.2 ст.1056-1 ЦК. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали просили його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали, пояснили, що Банк підставно збільшив відсоткову ставку з 1.02.2009 року до 26,88 %, оскільки існували для цього обставини передбачені пунктом 2.3 кредитного договору. Цей договір укладався до набрання чинності законодавчого акту, яким заборонено Банку збільшувати розмір процентів по кредитним договорам, а тому його положення в тому числі і оспорюваний позивачем пункт є законними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, та вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що 30.07.2007 року між позивачкою та Банком укладено кредитний договір, за яким [PERSON] отримала кредит у сумі 33\~709 грн. на строк до 29 липня 2017 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 14,04 % річних. З 5.10.2008 року відповідач підвищив відсоткову ставку до 15,12 % річних, правильність такої дії Позичальницею не оспорюється. 25.12.2008 року Банк повідомив позивачку листом про нове підвищення відсоткової ставки з 1.02.2009 року до 26,88 % річних, та з вказаної дати став нараховувати відсотки саме в такому розмірі. Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК які набрали чинності з 9.01.2009 року встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином дії відповідача про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 1.02.2009 року є незаконними. Суд не вважає за можливе задовольнити також іншу вимогу позивачки стосовно визнання недійсним з 09.01.2009 року умову пункту 2.3.3. кредитного договору. Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, оскільки умова пункту 2.3.3 кредитного договору, згідно якого відповідач має право збільшувати в односторонньому порядку процентну ставку, законом (ст.1056-1 ЦК) визнана нікчемною, тому визнавати даний пункт договору недійсним ще й судом, як цього бажає позивачка - не потребується.

Outcome: partial