Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

[PERSON] 17 квітня 2008 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], редакції газети «2000», редакції газети «Зоря Полтавщини» про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди. В поданій до суду заяві посилався на те, що 21 березня 2008 року на шпальтах всеукраїнської газети «2000» була опублікована стаття [PERSON], в якій останній поширив неправдиві відомості щодо позивача, які за своїм змістом ганьблять його честь і гідність, мають своєю метою формування негативного ставлення до позивача зі сторони суспільства. Відповідач зробив ряд неправдивих заяв про скоєння позивачем подій, які негативно оцінюються суспільством і законом. 04 квітня 2008 року відповідач [PERSON] надрукував нову статтю під назвою «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані» в регіональній газеті «Зоря Полтавщини». Ця стаття також містить завідомо неправдиві дані, що принижують його честь та гідність. Такі протиправні дії відповідачів спричинили моральну шкоду. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність відомості, розповсюджені в статті «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», а саме: «Ще рік тому проти недолугого керівництва [PERSON] обласною парторганізацією виступив Кременчуцький міський осередок ПР, та пожежу вдалося загасити, вигнавши з лав партії тих, хто посмів критикувати вождя регіонального масштабу». «У червні 2007 р. проти стилю і методів роботи [PERSON] виступають Миргородський та Октябрський в м. Полтаві районні осередки партії, 18 червня 2007 р. Октябрська районна організація приймає рішення про виключення з лав голови обласного осередку партії [PERSON] і направляє відповідне подання до політради партії. У відповідь [PERSON] проводить конференцію, на якій приймається рішення про ліквідацію Октябрського районного у м. Полтаві осередку партії регіонів і виключення з членів партії керівника районного осередку». «У своїй депутатській діяльності [PERSON] дійшов до такого відвертого нехтування правами виборців, що навіть у закріпленому за ним Карлівському районі, де його обирали по 151-му виборчому округу на проміжних виборах у 2004 р. замість померлого депутата [PERSON], він не провів жодного прийому громадян і жодного разу навіть не відвідав район за останні два роки». «Великого розголосу на Полтавщині набула і рейдерська атака, організована [PERSON] на Карлівський комбікормовий завод, що знаходиться в с. Федорівка Карлівського району». «Покійний народний депутат України [PERSON], якого не просто поважали, а любили всі карлівчани і виборці 151-го Карлівського виборчого округу, заповів свою частку у власному бізнесі, в тому числі й комбікормовому заводі, сестрі [PERSON], а нардеп [PERSON], який доводиться йому племінником, вважає, що ця частка належить йому. Він два роки підряд примушував свого партнера [PERSON] депутата облради, гендиректора ТОВ «Корпорація Докучаєвські чорноземи Карлівщини», прийняти рішення, яке б позбавляло [PERSON] її частки і передачі цієї частки [PERSON]». «[PERSON][PERSON], який володіє 42% акцій ВАТ «Полтавагаз» і контролює керівництво підприємства, викликав свого однопартійця, начальника Карлівського управління з експлуатації газового господарства [PERSON] і примусив його написати заяву на звільнення (а інших причин просто немає, адже Карлівське управління з експлуатації газового господарства серед інших управлінь підприємства за виробничими показниками займає провідні позиції), що він, бачите, друг і соратник депутата обласної ради [PERSON].». Також просив визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність відомості, розповсюджені в статті «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані», а саме: «Не зрозуміло чого, але пан [PERSON] соромязливо замовчує, що він контролює ВАТ «Полтавагаз», а позиціонує себе як колишній голова правління ВАТ «Полтавагаз», якому не байдужа доля підприємства. До речі, він навіть не звільнив кабінет голови правління ВАТ, тільки змінив на ньому табличку. Тепер там напис «народний депутат». Хоча, як підкреслює сам [PERSON], виступаючи на офіційних зібраннях, 51 % акцій належить державі, а в неофіційних розмовах звучить категоричне: «Полтавагаз» - це я!». «Скажи що-небудь не так і завтра позбудешся роботи, як це трапилося з начальником Решетилівського «Райгазу» [PERSON], бо посмів заперечити пану [PERSON]». Просив суд зобовязати [PERSON] та редакцію газети «2000» і редакцію газети «Зоря Полтавщина» спростувати недостовірні відомості щодо нього, а саме надруковані у вказаних статтях, в тому числі заяву [PERSON] про те, що він нібито має відношення до діяльності ТОВ «Альянс» та до угод по відчуженню акцій ВАТ «Полтавхіммаш», які укладалися між ВАТ «Полтавагаз» і ТОВ «Альянс» 08.01.2003 року, 18.03.2003 року та 24.03.2003 року. Також просив зобовязати редакцію газети «2000» та редакцію газети «Зоря Полтавщини» здійснити поновлення порушеного права шляхом публікації повідомлення про спростування на тій самій полосі і тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення. Просив також заборонити будь-кому подальше розповсюдження газетних статей [PERSON] «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі» та «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані». Просив стягнути солідарно з [PERSON] та редакції газети «2000» на його користь на відшкодування моральної шкоди в суму 30000 грн. та стягнути солідарно з [PERSON] та редакції газети «Зоря Полтавщини» на відшкодування моральної шкоди суму 20000 грн. 13 травня 2008 року [PERSON] звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до редакції газети «Зоря Полтавщини» та [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, яка обєднана в одне провадження з позовом [PERSON] В подальшому 30 травня 2008 року уточнив свою заяву. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що в газеті «Зоря Полтавщини» від 11 квітня 2008 року в статті [PERSON] «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять…» викладено неправдиві відомості, які порочать його честь, гідність та ділову репутацію, умисно зроблено ряд неправдивих заяв про дії позивача, які негативно оцінюються суспільством та діючим законодавством. Просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать його честь і гідність відомості, розповсюджені в газеті «Зоря Полтавщини» №№ 56-57 (21103-21104) від 11 квітня 2008 року в статті [PERSON] «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять…», а саме: «[PERSON] згоден із тим, що винні у розкраданні власності ВАТ «Полтавагазу» мають бути покарані. Ось тільки винні для нього всі, крім його «шефів», на замовлення яких він і пише ці статті». «Як журналіст пан [PERSON] не міг не знати про можливість використання псевдоніма в публікаціях. Та й сам він, наскільки я знаю, користувався цим неодноразово». «Його «шефи», мабуть, впали в істерику, спонукавши цього журналіста до відвертого перекручування фактів. Та й сам він зацікавлений не лише морально…». «Мабуть, тому, що ось такі [PERSON] і [PERSON] використовують усі можливості, аби уникнути відповідальності за скоєне та не потрапити за грати». «…через півтора роки в управління проходила планова ревізія. Вона виявила, що його керівник діяв не в інтересах ВАТ «Полтавагаз», а у своїх власних. Зокрема, купував будівельні матеріали виключно у ПП «Слєпцова», автомобілі заправляв на заправках, що належать [PERSON], інші матеріали через підзвітні йому або його бізнесовому товаришу підприємства. Себто фактично привласнював державні кошти, не проводячи тендерних конкурсів та інших процедур, передбачених у цьому випадку законодавством. Виявивши це, керівництво ВАТ запропонувало йому: або газове господарство, або власний бізнес». «Спіймавши облизня тут, [PERSON] почав викривати «авторитарне керівництво обласною Партією регіонів». Знову ж таки не з власної ініціативи, а за вказівкою «господарів», котрі до цього часу перебувають у тіні». «Наймають людей, котрі пишуть листи безпосередньо керівникам партії, організовують пікети та інші акції, які покликані скомпрометувати Партію регіонів та внести розкол у її ряди». Просив зобовязати [PERSON] та редакцію газети «Зоря Полтавщини» спростувати зазначені недостовірні відомості. Просив також зобовязати редакцію газети «Зоря Полтавщини» здійснити поновлення порушеного права шляхом публікації повідомлення на тій самій полосі і тим самим шрифтом про спростування інформації, що поширена в статті. Просив заборонити будь-кому подальше розповсюдження вказаної газетної статті. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] на його користь на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20000 грн., в той же час вказуючи прохання стягнути з [PERSON] 19\~999 грн., а з редакції газети 1 грн. 13 червня 2008 року [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про захист права на повагу до гідності та честі, відшкодування моральної шкоди. Вважає, що у вказаних [PERSON] статтях надрукована достовірна інформація, а обставини, викладені в позовній заяві [PERSON] не відповідають дійсності, ганьблять його честь та гідність. Поширення [PERSON] відносно нього такої інформації завдало шкоди його діловій репутації та спричинило моральну шкоду. В поданій заяві просив суд визнати відомості, опубліковані 21 квітня 2008 року на шпальтах всеукраїнської газети «2000» в статті [PERSON] «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі» та 4 квітня 2008 року у газеті «Зоря Полтавщини» в статті [PERSON] «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані», як такі, що мали місце. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. 01 грудня 2008 року [PERSON] звернувся з додатковими позовними вимогами. Посилався на те, що [PERSON] на сторінках газети «2000» від 28 березня 2008 року даючи інтервю, поширив про нього недостовірну інформацію. В поданій заяві просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність відомості, опубліковані в газеті «2000» № 13(408) від 28 березня 2008 року у статті [PERSON] «[PERSON]: Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание», а саме: «[PERSON] вспоминает, как он тогдашний руководитель Полтавского отделения ПР впервые встретился с записавшимся к нему на приём [PERSON]». «Ещё в бытность главой госадминистрации он стал собственником (как правило вводя своих родственником в соучредители) ряда предприятий в районе». Просив зобовязати [PERSON] та газету «2000» спростувати недостовірні відомості щодо нього та зобовязати редакцію газети «2000» здійснити поновлення порушеного права шляхом публікації повідомлення на тій самій полосі і тим самим шрифтом про спростування поширеної інформації. 02 грудня 2008 року [PERSON] змінено подану до суду позовну заяву про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди. Подаючи змінену позовну заяву, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму 50\~000 грн., відмовився від позовних вимог до редакції газети «2000» та редакції газети «Зоря Полтавщини» про відшкодування моральної шкоди. Відмова позивача від частини позовних вимог прийнята судом (том 1 а.с. 183-184). В решті [PERSON] позовні вимоги залишив без змін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 травня 2010 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та за клопотанням [PERSON] до участі в справі за його позовними вимогами до Редакції газети «Зоря Полтавщини» про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, поданими до суду 13 травня 2008 року, в якості співвідповідача залучено [PERSON] [PERSON] в судове засідання для розгляду справи не зявився, надавши повноваження на ведення справи в суді своїм представникам. В судовому засіданні представники [PERSON] повністю підтримали подані до суду позовні заяви, посилаючись на викладені в них обставини. Просили суд задовольнити позовні вимоги та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судових засіданнях підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах. Позовні вимоги [PERSON] вважають безпідставними та просили відмовити в їх задоволенні. Інші особи своїх представників для участі в справі не направили, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду, клопотань до суду не подавали. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, показання свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на час існування спірних по справі відносин [PERSON] та [PERSON] є політичними діячами, публічними особами, про що безпосередньо вказують в поданих до суду позовних заявах. [PERSON] на час існування спірних правовідносин є членом Національної спілки журналістів України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У ст. 1 Закону України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII поняття інформації визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі. Судом встановлено, що протягом 2008 року на шпальтах газет «2000» та «Зоря Полтавщини» неодноразово друкувалися статті, в яких містилася інформація щодо публічної діяльності [PERSON] та [PERSON] Зокрема, 21 березня 2008 року в газеті «2000» надрукована авторська стаття [PERSON] під заголовком «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі» (том 1 а.с. 28). В подальшому, в газеті «Зоря Полтавщини» від 04 квітня 2008 року на вимогу [PERSON] надруковано статтю під заголовком «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані». Автором статті є [PERSON], стаття надрукована з посиланням на ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» в порядку спростування інформації, викладеної в інших статтях друкованих засобів масової інформації (том. 1 а.с. 9). Крім того, газета «Зоря Полтавщини» від 11 квітня 2008 року на своїх сторінках помістила статтю [PERSON] «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять». Стаття надрукована в рубриці «Повертаючись до надрукованого» з листом [PERSON], з метою спростування інформації, опублікованій в газеті «Зоря Полтавщини» від 04 квітня 2008 року (том. 2 а.с. 11). 28 березня 2008 року газета «2000» надрукувала статтю [PERSON] «[PERSON]: «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание», в якій, зокрема, поміщена і пряма мова [PERSON] (том. 1 а.с. 180). Сторонами по справі не заперечувалася наявність зазначених статей з відповідною інформацією. Вказані статті не є редакційними. Пленум Верховного Суду України в постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п. 15. розяснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи зясовуються судом на підставі змагальності, на підставі наданих сторонами та іншими особами доказів. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи не надано до суду жодного доказу про те, що інформація, поширена ним в статті «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», надрукованій 21 березня 2008 року в газеті «2000», а саме: «У своїй депутатській діяльності [PERSON] дійшов до такого відвертого нехтування правами виборців, що навіть у закріпленому за ним Карлівському районі, де його обирали по 151-му виборчому округу на проміжних виборах у 2004 р. замість померлого депутата [PERSON], він не провів жодного прийому громадян і жодного разу навіть не відвідав район за останні два роки». «… рейдерська атака, організована [PERSON] на Карлівський комбікормовий завод, що знаходиться в с. Федорівка Карлівського району». «…Він два роки підряд примушував свого партнера [PERSON] депутата облради, гендиректора ТОВ «Корпорація Докучаєвські чорноземи Карлівщини», прийняти рішення, яке б позбавляло [PERSON] її частки і передачі цієї частки [PERSON]». «[PERSON][PERSON], який володіє 42% акцій ВАТ «Полтавагаз» і контролює керівництво підприємства, викликав свого однопартійця, начальника Карлівського управління з експлуатації газового господарства [PERSON] і примусив його написати заяву на звільнення (а інших причин просто немає, адже Карлівське управління з експлуатації газового господарства серед інших управлінь підприємства за виробничими показниками займає провідні позиції), що він, бачите, друг і соратник депутата обласної ради [PERSON].» відповідає дійсності та викладена правдиво. В той же час, дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачем [PERSON], як Народним депутатом України, проводився особистий прийом, розглядалися звернення виборців, позивач не є власником 42 % акцій ВАТ «Полтавагаз» та не вирішував питання звільнення [PERSON] з посади начальника Карлівського управління по експлуатації газового господарства. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що інформація, поширена [PERSON] в статті «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», надрукованій 21 березня 2008 року в газеті «2000», а саме: «У своїй депутатській діяльності [PERSON] дійшов до такого відвертого нехтування правами виборців, що навіть у закріпленому за ним Карлівському районі, де його обирали по 151-му виборчому округу на проміжних виборах у 2004 р. замість померлого депутата [PERSON], він не провів жодного прийому громадян і жодного разу навіть не відвідав район за останні два роки». «… рейдерська атака, організована [PERSON] на Карлівський комбікормовий завод, що знаходиться в с. Федорівка Карлівського району». «…Він два роки підряд примушував свого партнера [PERSON] депутата облради, гендиректора ТОВ «Корпорація Докучаєвські чорноземи Карлівщини», прийняти рішення, яке б позбавляло [PERSON] її частки і передачі цієї частки [PERSON]». «[PERSON][PERSON], який володіє 42% акцій ВАТ «Полтавагаз» і контролює керівництво підприємства, викликав свого однопартійця, начальника Карлівського управління з експлуатації газового господарства [PERSON] і примусив його написати заяву на звільнення (а інших причин просто немає, адже Карлівське управління з експлуатації газового господарства серед інших управлінь підприємства за виробничими показниками займає провідні позиції), що він, бачите, друг і соратник депутата обласної ради [PERSON].» є такою, що не відповідає дійсності, недостовірною. Оскільки зазначена вище інформація є недостовірною, суд приходить до висновку, що вона порушує право [PERSON] на повагу до його гідності та честі. Наслідком такого порушення прав позивача є формування негативного ставлення до позивача та його діяльності зі сторони суспільства, завдало шкоди його репутації як народного депутата України. Порушене право [PERSON] підлягає відновленню шляхом визнання такої інформації недостовірною, такою, що не відповідає дійсності. Суд приходить до висновку про необхідність зобовязати [PERSON] та редакцію газети «2000» опублікувати спростування у газеті на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення в статті «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», надрукованій 21 березня 2008 року в газеті «2000», не пізніше місяця з дня набрання рішення законної сили, шляхом повідомлення про ухвалене в справі судове рішення. Посилання представника [PERSON] в судовому засіданні на те, що гідно зі ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат зобовязаний проводити особистий прийом громадян, суд вважає необґрунтованим, оскільки народний депутат має сам визначити форму проведення особистого прийому громадян безпосередньо чи через помічників. За нормами ст. 2 Закону України „Про друковані засоби масової інформації свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного громадянина вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Згідно зі ст. 47-1 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка за нормами ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визнають за особою право на свободу висловлювати свою думку, що включає в себе свободу дотримуватись своєї думки, свободу одержувати і поширювати інформацію та ідеї. Стаття 10 Конвенції захищає не тільки інформацію та дії, що сприймаються як бажані або оцінюються як нешкідливі чи сприймаються байдуже, а й ті, які ображають, шокують або викликають турботу з боку держави або будь-якої частини населення (справа Обершлік проти Австрії 1991 рік). Як встановлено дослідженими судом по справі доказами, інша інформація, вказана сторонами по справі в поданих до суду позовних заявах, крім зазначеної вище, яка є неправдивою та підлягає спростуванню, з огляду на характер використання мовних засобів, містить оціночні критичні судження щодо діяльності як [PERSON], так і [PERSON] як публічних осіб, політиків та офіційних осіб, відкритих для громадськості. Статті містять субєктивні вислови, які мали фактичне підґрунтя. Суд приходить до висновку, що в них [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (пряма мова якого зазначена в статті «[PERSON]: «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание»), використовуючи мовні засоби, стилістичні фігури, алегорії, скористалися гарантованим Конституцією України правом на свободу вираження думок. Судом встановлено, що статті «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані», «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять», «[PERSON]: «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание» є авторськими творами. Оскільки форма вираження думок авторів, стиль статей є гарантованим правом автора, вжиття авторами статей мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій та сатири з огляду на характер використання таких мовних засобів, за виключенням тих, що підлягають спростуванню у звязку з їх недостовірністю, не оцінюються судом як такі, що містять фактичні дані. Такими є, зокрема, вислови: «недолугого керівництва», «пожежу вдалося загасити», «вождя регіонального масштабу», «великого розголосу», «соромязливо замовчує», «шефи», «такі [PERSON] і [PERSON]», «не потрапити за грати», «спіймавши облизня», «авторитарне керівництво», «за вказівкою «господарів». В судовому засіданні дослідженими по справі доказами встановлено, що спірні статті мали суспільний інтерес. Вони були суспільно значимими та мали обговорення в суспільстві. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що висловлювання, допущені в статті з заголовками «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі» (том 1 а.с. 28), за виключенням інформації: «У своїй депутатській діяльності [PERSON] дійшов до такого відвертого нехтування правами виборців, що навіть у закріпленому за ним Карлівському районі, де його обирали по 151-му виборчому округу на проміжних виборах у 2004 р. замість померлого депутата [PERSON], він не провів жодного прийому громадян і жодного разу навіть не відвідав район за останні два роки». «… рейдерська атака, організована [PERSON] на Карлівський комбікормовий завод, що знаходиться в с. Федорівка Карлівського району». «…Він два роки підряд примушував свого партнера [PERSON] депутата облради, гендиректора ТОВ «Корпорація Докучаєвські чорноземи Карлівщини», прийняти рішення, яке б позбавляло [PERSON] її частки і передачі цієї частки [PERSON]». «[PERSON][PERSON], який володіє 42% акцій ВАТ «Полтавагаз» і контролює керівництво підприємства, викликав свого однопартійця, начальника Карлівського управління з експлуатації газового господарства [PERSON] і примусив його написати заяву на звільнення (а інших причин просто немає, адже Карлівське управління з експлуатації газового господарства серед інших управлінь підприємства за виробничими показниками займає провідні позиції), що він, бачите, друг і соратник депутата обласної ради [PERSON].», а також в статтях - «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані» (том. 1 а.с. 9), «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять» (том 2 а.с. 11) «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание», в якій, зокрема, поміщена і пряма мова [PERSON] (том. 1 а.с. 180) є оціночними судженнями щодо діяльності [PERSON] та [PERSON], а тому не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тому підстави для відповідальності авторів чи редакцій газети відсутні, позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] в частині визнання таких відомостей поширених у вказаних статтях: «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», «І справді винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані», «І все таки на головах шахраїв шапки горять…» та в статті «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание» такими, що не відповідають дійсності, порочать честь і гідність, спростування відомостей є безпідставними та не підлягають задоволенню. Звертаючись з позовними вимогами про зобовязання [PERSON] та редакцію газети «Зоря Полтавщини» спростувати недостовірні відомості, а саме заяву [PERSON] про те, що нібито має відношення до діяльності ТОВ «Альянс» та до угод по відчуженню акцій ВАТ «Полтавхіммаш», які укладалися між ВАТ «Полтавагаз» і ТОВ «Альянс» 08.01.2003 року, 18.03.2003 року та 24.03.2003 року позивач [PERSON] в той же час не ставить вимоги про визнання такої інформації недостовірною. При вирішенні вимог в цій частині суд виходить з того, що поширена в газеті інформація містить такі вислови як: «я думаю», «мабуть». Тобто, вказана інформація є припущенням, не є фактичним твердженням. Має місце оціночне судження. Тому така інформація не підлягає спростуванню. Судом при вирішенні справи враховується, що [PERSON] та [PERSON], приймаючи участь в громадському житті, за своїм публічним статусом є відкритими для критики та повинні бути готовими до неї, нести тягар особливої, підвищеної цікавості до їх діяльності, зокрема, зі сторони однопартійців. При цьому суд відмічає, що оціночні судження стосуються діяльності [PERSON] та [PERSON] як публічних осіб та жодним чином не втручаються в їх приватне життя. При постановленні рішення суд враховує, що право на наявність і можливість висловлювати власне судження, оцінку (що і було зроблено в статті «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані», надрукованій в газеті «Зоря Полтавщини» від 04 квітня 2008 року на вимогу [PERSON] з посиланням на ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», в статті «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять», надрукована в рубриці «Повертаючись до надрукованого» з листом [PERSON], з метою спростування раніше опублікованої інформації, та статті «[PERSON]: «Виновные в разворовывании собственности «Полтавагаза» должны понести наказание») є гарантованим ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст. 34 Конституції України. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, оспорювані вислови були надруковані на шпальтах газет з використанням сторонами (як [PERSON], так і [PERSON]В.) права на відповідь, передбаченого ст. 277 ЦК України, в контексті полеміки, як судження, висловлені в межах свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Зі змісту статей також вбачається, що автори викладали власний аналіз подій, учасниками яких вони були. Також судом враховується, що стаття [PERSON] «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять…», надрукована в газеті «Зоря Полтавщини» №№ 56-57 (21103-21104) від 11 квітня 2008 року містить такі висли, як «мабуть», «себто» які вказують на висловлювання автором спірної статті свого припущення, а не твердження про будь-які фактичні дані. Статтею 278 ЦК України передбачено, що якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Судом встановлено, що стаття [PERSON] «Регіонал» [PERSON] у сумнівній подобі», на час розгляду справи не готується до випуску в світ, а вже надрукована в газеті «2000», номер газети випущений в березні 2008 року. Вимоги [PERSON] та вимоги [PERSON] про заборону будь-кому подальше розповсюдження газетних статей [PERSON] «Регіонал» [PERSON] в сумнівній подобі», «І справді, винні в розкраданні власності «Полтавагазу» мають бути покарані» та «І все ж таки на головах шахраїв шапки горять» не відповідають способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 ЦК України, а також статті 278 ЦК України, стосуються необмеженого кола осіб, тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що задоволення вимог позивача в частині визнання поширеної інформації недостовірною та зобовязання спростування, є само по собі достатнім справедливим відшкодуванням моральної шкоди, яку зазнав позивач. При цьому суд виходить з загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Звертаючись до суду з зустрічним позовом про захист права на повагу до гідності та честі, відшкодування моральної шкоди, [PERSON] посилався на те, що у вказаних [PERSON] в позовній заяві статтях надрукована достовірна інформація, а обставини, викладені в позовній заяві [PERSON] не відповідають дійсності, ганьблять його честь та гідність. На думку [PERSON] саме таке поширення [PERSON] відносно нього інформації завдало шкоди його діловій репутації та спричинило моральну шкоду. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Використання [PERSON] свого диспозитивного права на звернення до суду з позовом про захист честі та гідності не оцінюються судом як порушення ним права [PERSON] на повагу його честі та гідності. Інформація, зазначена [PERSON] в позовній заяві, була визначена підставою позову, стосувалася його предмета. Саме інформація, викладена в спірних статтях, була предметом судового доказування. Тому суд приходить до висновку, що така інформація підлягала оцінці судом під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для захисту честі та гідності шляхом звернення до суду з зустрічним позовом. За таких обставин, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист права на повагу до гідності та честі, відшкодування моральної шкоди є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до норми ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами, підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених судом позовних вимог. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 16 грн. (8,50 грн. + 7,50 грн.). Понесені [PERSON] судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial