Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

Позивачем було подано до суду позов про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що відповідно укладеного договору № 37 від 15.05.2006 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 25 000,00 гри. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік загальним строком на 12 місяців, з обов'язком погасити кредит до 15.05.2007 року. Даний кредит був забезпечений договором застави на втомобіль BMW 735, реєстраційний №79447ХА, рік випуску 1980. колір зелений, двигун №428409616. кузов №WBA68310007401743, тип легкова, зареєстрований Лозівським МРЕВ ДАТ ГУ - УМ ВС України 02 липня 1998 року, що предмет застави знаходиться у [PERSON] в його володінні і користуванні, згідно кредитного договору. Даний автомобіль BMW 735, державний №79447ХА був знятий з обліку для реалізації у ВРЕР №12 ГУМВС України в Харківській області. 01 листопада 2006 року зазначений транспортний засіб був поставлений на облік у Тернопільському МРЕВ на ім'я громадянки [PERSON], яка мешкає: м. Тернопіль, вул. Вишневського, буд. 3. кв. 136 та на цей час є власником транспортного засобу. На підставі викладеного, Кредитна спілка «Лозівський взаємний кредит» у позовній заяві просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля BMW 735, реєстраційний №79447ХА, рік випуску 1980, колір зелений, двигун №428409616, кузов №WBA68310007401743, тип легкова, який укладений з [PERSON] недійсним \\ повному обсязі. З метою забезпечення позову накласти арешт на автомобіль BMW 735 реєстраційний №79447ХА. рік випуску 1980, колір зелений, двигун №428409616. кузов №WВА68310007401743, тип легкова. Стягнути з відповідачів на користь КС «ЛВК» сплачені судові виграти та витрати на розміщення в пресі тексту оголошень про виклик [PERSON] у судові засідання. У судових засіданнях представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та уточнених позовних вимог у повному обсязі саме на тих підставах які викладені в позові. Відповідач [PERSON] спочатку позовні вимоги визнав в повному обсязі, аче потім відмовився від визнання позову, пояснивши при цьому, що ніяких відчуджень відносно автомобіля не робив. Спірний автомобіль знаходився у нього за його адресою лише на зберіганні. Зміст договору не читав та не вникав до його суті, оскільки він є поручителем за кількома договорами. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначивши, що він дійсно оув власником автомобіля BMW 735, 1980 року випуску, але 15 травня 2006 року, здійснив його відчуження, отримавши за це плату та видавши на [PERSON] та [PERSON] довіреність щодо розпорядження і управління автомобілем, що потім відбувалося з автомобілем, він не знає. Інтереси відповідача [PERSON] у судовому засіданні представляв адвокат [PERSON], який зазначив, що згоден з правовою позицією свого довірителя, оскільки також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог уточнених позивача, адже позивач сам не контролював цей процес, з моменту видачі кредиту та укладення договорів порук, оскільки останнім це вигідно, адже вони отримують проценти за користування кредитом. Крім того, позивач не вчинив жодної дії із зверненням до прокуратури чи до міліції з- приводу порушення кримінальної справи відносно [PERSON], адже про це читко прописано в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля. Тобто, позивач кинув все на самотік. Крім того, із пояснень як представника позивача так і матеріалів справи, з»ясовано. що позивачем не своєчасно повідомлено МРЕО, що до наявної заборони на відчуження спірного автомобіля, тому бездіяльність позивача і привела до того, що [PERSON], вчинила відчуження автомобіля. В свою чергу, чому позивач не контролював збереження даного автомобіля [PERSON], адже авто було передано йому на зберігання. Позивач про свої права згадав лише коли дізналися, що автомобіль вже купила [PERSON]II.. і то не особисто придбана, а через свого представника. Тобто є не зрозумілим, чому позивач пред»являє якісь претензії до [PERSON], фактично, це є ні що інше, як незаконний позов до [PERSON], і останній мав намір звернутися до суду з позовом до позивача про стягнення моральної шкоди, однак поки цього не зробив. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, годі як про час та місце слухання справи, повідомлена своєчасно та належним чином - через засіб масової інформації, а саме: через газету «Слобідський край» №19 від 09 січня 2010 року, та через газету « Урядовий кур»єр» № 53 від 23.03.2010 року, що відповідає вимогам положення ст.74 ЩІК України. Відповідач викликалася у судове засідання у порядку, передбаченому відповідно до діючого цивільно-процесуального законодавства, але на адресу суду повертаються судові повістки як такі що не вручені з відміткою поштової установи про причини невручення « за закінченням терміну зберігання» та « непроживання особи». Тому, у зв»язку з відсутністю відомостей про місце фактичного проживання відповідача та на підставі ч.9 ст. 74 ЦПК України, а саме: відповідач місце проживання (перебування) або місцезнаходження якого позивачеві не відоме, викликається до суду через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач була викликана у судове зсідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення в газетах «Слобідський Край» від 09 січня 2010 року та « Урядовий кур»єр» № 53 від 23.03.2010 року, однак, не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не було нею подано і заперечень на позовну заяву. Згідно до положення 4.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до 4.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з»явилася. однак у протоколі п допиту за місцем проживання, вчиненого згідно до Ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області, прохала розглянути справу за її відсутності у зв»язку з похилим віком, адже вона [INFO], та вказала що позовні вимоги не визнає, оскільки на момент придбання автомобіля, вона не знала, що на спірний автомобіль накладений арешт; вона була добросовісним власником і де на теперішній час знаходиться автомобіль їй, тому що вона його продала. Третьою особою: Українською товарною біржекУ'не забезпечено явку свого представника, про те у попередніх судових засіданнях направлено поштою заяву про слухання справи за їх відсутності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до кредитного договору № 37 від 15.05.2006 року. [PERSON] отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік загальним строком на 12 місяців, з обов'язком погасити кредит до 15.05.2007 року. 15 травня 2006 року між КС «ЛВК» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №37/2. а саме: автомобіля BMW 735, реєстраційний №79447ХА, рік випуску 1980, колір зелений, двигун №428409616, кузов №WBA68310007401743. тип легкова, зареєстрований Лозівським МРЕВ ДАІ ГУ - УМ ВС України 02 липня 1998 року, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХАС №248770, є забезпеченням виконання [PERSON] всіх умов кредитного договору, сплати відсотків та неустойки у розмірах та строках, передбачених кредитним договором №37 від 15.05 2006 року. Предмет застави знаходився у [PERSON] в його володінні і користуванні, згідно кредитного договору. [PERSON] не виконала зобов'язання за кредитним договором №37 від 15.05.2006 року у зазначені договором терміни. 31 серпня 2007 року КС «ЛВК» звернулась до приватного нотаріусу Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису на заставлене майно боржника. 01 липня 2008 року Державним виконавцем Гаража С.О. при примусовому виконанні виконавчого напису №2103 від 31.08.2007 року. Виданого приватним нотаріусом [PERSON], було винесено постанову про розшук майна боржника. 14 липня 2008 року на адресу Державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області від Управління Державтоінспекції Харківської області надійшов лист №2889 від 07.07.2008 року в якому зазначено, що автомобіль BMW 735,державний №79447ХА був знятий з обліку для реалізації у BPEP №12 ГУ М ВС України в Харківській області. 01 листопада 2006 року зазначений транспортний засіб був поставлений на облік у Тернопільському МРЕВ на ім'я громадянки [PERSON], яка мешкає: м. Тернопіль, вул. Вишневського, буд. З, кв. 136 та на цей час є власником транспортного засобу. Згідно до біржового договору (угоди) купівлі продажу транспортного засобу реєстраційний номер 619092 від 21 жовтня 2006 року, укладеного на українській товарній біржі в м. Тернопіль, (даті Договір), [PERSON]. продала спірний автомобіль [PERSON]. В даному договорі також зазначено, що сторони попередженні про кримінальну відповідальність за ст.190 КК України. З приводу цього, у судовому засіданні на запитання головуючого судовим засіданням, представники позивача повідомляли, що вони не зверталися до правоохоронних органів з відповідними заяви про порушення кримінальної справи, оскільки це така правова позиція керівництва Кредитної Спілки «Лозівський взаємний кредит», тому що вважають, що суд має в порядку цивільного судочинства сам у всьому розбиратися. На наступне запитання головуючого. Представник позивача зазначила, що своєчасно не направили повідомлення про встановлення заборони на автомобіль до Лозівського МРЕВ, оскільки було багато роботи і ні хто не сподівався, що збоку [PERSON], буде вчинено такі дії. Судом було здійснено запиг до ВРЕВ №12 ГУМВС України в Харківській області на що отримано відповідь, що на момент знаття з обліку для реалізації вищезазначеного автомобіля заборона відчуження відсутня. Згідно до облікової картки приватного транспортного засобу 79447 ХА станом на 17.10.2006 року (знаття з обліку) відсутні відомості про що до заборони відчуження автомобіля. За запитом судом, приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], було надано письмову інформацію у вигляді документів, з якої з»ясованобуло також з»ясовано, що дійсно 15.05.2006 року [PERSON]. надав [PERSON] та [PERSON]С, довіреність на розпорядження і управління автомобілем у зв»язку з чим, осанні мали право зняти автомобіль з обліку і вчиняти інші дії. Згідно до договору застави від 15.05.2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON] К).І., в гі.4.1. вказано, що протягом дії цього договору заставодавець не має права реалізувати предмет застави або передати його в оренду будь-яким третім особам без згоди заставодержателя. Відносно викладеного необхідно зазначити, що збоку [PERSON], не відбулося будь-якої із вказаних дій. Крім того, в п.3.2. цього ж договору вказано, що заставодержатель має право вимагати від будь - якої особи припинення посягання на предмет застави. З приводу даного положення, на запитання головуючого судовим засіданням представник позивача вказала, що їм відомо було що власником спірного автомобіля вже є [PERSON]ГГ, однак до неї ні хто не звертався з будь - якими вимогами про повернення автомобіля, оскільки це також позиція керівництва КС «Лозівський взаємний кредит», бо вирішили, що краще визнати договір недійсним, ніж їх всіх шукати та щось вимагати, адже [PERSON], взагалі в місті Лозова не має, а вона десь у м. Харків, хоча вона періодично телефонує керівнику позивача і обіцяє сплати борг по кредиту та й періодично платить якісь суми. Відповідно до ст..655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона передає у власність другій стороні а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст.6546 ЦК України визначено, що предметом договору - купівлі продажу товару може бути будь-який товар, який є у продавця на момент укладення договору. Відповідно до ст..658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Як було з»ясовано, згідно до довіреності, від 15.05.2006 року у [PERSON] виклало право на розпорядження даним автомобілем. Тобто, КС «ЛВК» не є стороною по договору купівлі-продажу, яка б мала право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним. А як вище було зазначено, представник позивача повідомила, що правами, якими наділений позивач за договором застави автомобіля, а саме вимагати від будь-кого повернення даного автомобіля, він не скористався. Необхідно звернути увагу позивача і на ту обставину, що КС «ЛВК». не зазначено як в позові так і не подано уточнень на протязі розгляду цивільної справи, що до застосування наслідків які мають настати за законом у разі визнання правочину недійсним, як тою вимагає і Цивільний Кодексу України так і Постанова №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вивчених матеріалів справи, які ґрунтуються на всебічно перевірених судом даних, що спростовують заявлені вимоги позивача, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині. Що стосується позовних КС «ЛВК» що до накладення арешту на спірний автомобіль, то необхідно зазначити, що не дивлячись на те, що з боку КС «ЛВК» не одноразово на протязі слухання справи було подано уточнення на позовну заяву, не дивлячись на те, що було роз»яснино права та обов»язки позивача, з боку КС «ЛВК» не подано жодного доказу в обгрунтування заявлених вимог та не заявлено жодного клопотання тоді як відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків що визначені законом. Крім того, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Необхідно також зазначити, що з приводу заявленої вимоги, суд не знаходить її такою, що підлягає задоволенню, оскільки, частиною 2 ст.151 ЦГІК України вказано, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову. З урахуванням викладеного необхідно зазначити, що відповідно до ч.З ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. В свою чергу, відповідно до ч.З ст.151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи. Згідно частини 1 ст.153 ЦГІК України - заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» - викладено наступне: звернути увагу суддів на те, що за змістом ч.І ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦГІК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У судовому засіданні представником позивача не надано доказів знаходження саме у відповідача чи інших осіб майна, на яке він прохає накласти арешт, що не дає можливості суду за заявленою вимогою прийняти законне і обґрунтоване рішення, яким би не було порушено ні чиїх прав. При цьому, як вже суд вище відзначав представником позивача не заявлено з приводу цього будь-якого клопотання. Отже, на підставі вищевикладеного, відсутність зазначених відомостей, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такого рішення. Згідно до п. 6 ч.І ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. У позовній заяві (уточненій) КС «ЛВК» заявлено про стягнення на їх користь з відповідачів судових витрат та витрат за розміщення в пресі тексту оголошень про виклик сторін у судове засідання. Відповідно до ст.79, та 88 ЦПК України, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог КС «ЛВК» в цій частині. Крім того, необхідно зазначити, що з боку представника КС «ЛВК» [PERSON] не належним чином виконувалися повноваження як представника КС «ЛВК», які їй надані останнім для представлення інтересів в суді, оскільки остання, заявляючи клопотання про виклик у судове засідання відповідача [PERSON]., отримавши текст оголошення на ім»я редактора газети «Урядовий Кур»єр, розмістила оголошення в газеті «Слобідський Край», чим не тільки зірвала розгляд цивільної справи в суді, а й причинила відповідні збитки своєму довірителю, інтереси якого представляла в судовому засіданні. Крім того, не дивлячись на такі порушення, заяви клопотання про стягнення даних витрат з відповідачів на користь позивача.

Outcome: dismissed