Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-07 00:00:00

У серпні 2010 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання нарахувати та виплатиш невиплачену соціальну допомогу як дитині війни. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є дитиною війни, а тому відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак зазначене підвищення їй виплачується у значно меншому розмірі. Позивач зверталася з відповідною заявою до відповідача, у якій просила перерахувати і виплатити їй щомісячну невиплачену соціальну допомогу ж дитині війни. Відповідач, посилаючись на Закони України про Державний бюджет України на 2006, 2007, 2008 роки, відмовив у задоволенні прохань, викладених у заяві. Вважаючи зазначену відмову такою, що порушує її права, позивач просить суд визнати дії останнього неправомірними та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни, виходячи з розміру 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 2007 по 31.07.2010 року та стягнути понесені ним судові витрати. У судовому засіданні позивач збільшила свої позовні вимоги, внаслідок чого просила суд зобов'язати відповідача нарахувати і виплатиш їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу ж дитині війни починаючи з 2007 року і не по 31.07.2010 року, а по день винесення рішення суду на підставі чого просила задовольнити її позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому та стягнути на його користь судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному його обсязі при цьому посилаючись на безпідставність подання позову при цьому зазначаючи, що законодавством України не визначено поняття «Мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст.. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» так як ст.. 28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а тому у позові просить відмовити у повному його обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилася у [INFO] (а.с. 9) та відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни. Згідно з ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004, яка набрала чинності 01.01.2006, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Позивач перебуває на обліку в УПФ України в Чигиринському районі Черкаської області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Отже, УПФ України в Чигиринському районі Черкаської області є належним відповідачем у даній справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач 11.08.2010 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату йому надбавки до пенсії як дитині війни, виходячи з розміру 30 % мінімальної пенсії за віком за 2006-2010 роки (а.с. 7). Відповідачем 13.08.2010 була надана відповідь № 4074/07, якою у задоволенні зазначеної заяви відмовлено (а.с. 8). Згідно з п. 17 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік. Відповідно до Закону України від 19.01.2006 № 3367-ІУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» внесено зміни, згідно з якими виключено п. 17 ст. 77 цього Закону, а новою редакцією ст. ПО Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог ст. ПО Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не приймалися. Отже, державна соціальна підтримка дітей війни, передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2006 році запроваджена не була. Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зупинення дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 41 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році - з 09.07.2007, у 2008 році - з 22.05.2008. Отже, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», мають діти війни: за 2007 рік - з 09.07.2007 до 31.12.2007, за 2008 рік - з 22.05.2008 до 31.12.2008. Відповідно у 2007 році у період із 01.01.2007 до 08.07.2007 та у 2008 році - з 01.01.2008 до 21.05.2008 положення законів про Державний бюджет на ці роки були чинними та підлягали виконанню. З 22.05.2008 діє Закон України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 18.11.2004, що набрала чинності з 01.01.2006), тому у 2009, 2010 роках позивач має право на одержання підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Відповідач, здійснюючи нарахування соціальних виплат, керувався постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», пунктом 8 якої установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, враховуючи положення ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 4 ст. 8 ЦПК України, застосуванню підлягає правовий акт, який має вищу юридичну силу. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду України від 15.06.2009 пункти 8 та 15 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» визнано незаконними. Зважаючи на те, що за основу нарахування підвищення до пенсії береться мінімальна пенсія за віком, суд звертає увагу на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Однак наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дитині війни. Розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, слід визначати, виходячи із положень Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, де відповідача слід зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 08 вересня 2010 року, з урахуванням сум, виплачених у ці періоди. Оскільки, відповідач, відповідно до п. 34. Ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнений від сплати лише судового збору, то суд вважає необхідними стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений ним судовий збіо у розмірі 8,50 грн., а витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - з відповідача на суму 37 грн.. Разом з тим, сплачені у більшому розмірі судовий збір у сумі 42,50 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у сумі 83 гривні слід повернути позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: partial