Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява від ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та передати предмет іпотеки в заклад, стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про слухання справи за його відсутності не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 255 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення. Представник позивача не заперечує проти постановлення заочного рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 0701/03/А від 26 січня 2007 року [PERSON] (далі - Відповідач) 26 січня 2007 року отримав кредит у розмірі 54000,00 [PERSON] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 січня 2012 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 17 липня 2009 року має заборгованість - 40320,22 [PERSON], що складається з наступного: 38285,25 [PERSON] -заборгованість за кредитом; 1969,03 [PERSON] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,94 [PERSON] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені договори застави: ПриватБанк і Відповідач 26 січня 2007 року уклали договір застави № 0701/03/А/ТЗ (далі - договір застави). Згідно з договором застави Відповідач надав в заставу належне йому майно, а саме: автомобіль ОАР 95 ХР, рік випуску: 2001, тип ТЗ: вантажний - С сідловий тягач, № кузова/шасі: ХЕКТЕ47Х30Е558493, реєстраційний номер: ВК3856АН; напівпричіп бортовий ККСчМЕ 80Р 27, рік випуску: 2000, тип ТЗ: напівпричіп бортовий, № кузова/шасі: \\УКЕЗОР27000У42885, реєстраційний номер: ВК2859ХХ. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем/Позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує; предмет застави в заклад банку не передав. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майка заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язанню забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Зверненні стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПриватБанком заявлено позов саме з підстав, вказаних у, попередньому абзаці, цілком очевидно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, - неможливо без фактичного знаходження предмету застави і володінні ПриватБанку. Відповідно до от. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обов'язок Відповідача передати предмет застави в заклад Заставодержателя (ПриватБанку), вимога позивача стосовно зобов'язання Відповідача виконати зобов'язання в натурі є законною і обгрунтованою. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом ЗО днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. За статтею 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved