Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-06 00:00:00

19 січня 2009 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 4-6). Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилались на те, що 09 липня 2008 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг відповідачу 30 311 грн., а відповідач повинен був повернути зазначені кошти до 15 липня 2008 року. У встановлений строк відповідач борг не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення заборгованості 30\~978,55 грн., 3% річних 343,80 грн., пеня 418\~291,80 грн., а разом 449\~614,15 грн., а також покласти на відповідача судові витрати по справі (а.с. 4-6). Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та на їх задоволені наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. 86, 90). Суд вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у борг 30\~311 грн. строком до 15 липня 2008 року, що підтверджується копією зазначеного договору, а також копією видаткового касового ордеру серії 01АААЖ № 784407 (а.с. 8-11). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, договором позики від 09 липня 2008 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4.1. договору позики від 09 липня 2008 року позичальник зобовязується повернути суму позики в строк до 15 липня 2008 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 5.1. договору позики від 09 липня 2008 року у випадку неповернення суми позики чи її частини в строк, обумовлений п. 4.1., позичальник сплачує неустойку у розмірі 10% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами договору відповідає вимогам ЦК України, а відповідач не надав доказів на підтвердження виконання своїх зобовязань за договором, суд вважає можливим стягнути з відповідача, на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення зобовязання 30\~978,55 коп. та 3% річних за користування коштами у розмірі 343,80 грн. Вирішуючи вимоги позивача до відповідача про відшкодування пені у розмірі 418\~291,80 грн., суд приходить до висновку, що сума неустойки значно перевищує розмір збитків та суму основного зобовязання, тому виходячи з принципу розумності, справедливості пеню слід зменшити до 15 000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення судових витрат 493,22 грн., а саме: 463,22 грн. у рахунок відшкодування судового збору, 30,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 2, 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved