Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, і в судовому засіданні її представник підтримав письмовий текст даної позовної заяви про те, що позивачка є інвалідом ІІ-ї групи в звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС І-ї категорії та перебуває на обліку в Пенсійному фонді України в м.Бориспіль. Відповідно до чинного законодавства, пенсії для інвалідів ІІ-ї групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими за 8 встановлених законодавством мінімальних пенсій за віком, а особам, віднесеним до І-ї категорії, інвалідам ІІ-ї групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Крім того, відповідно до п.1 ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір таких виплат збільшується, і перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Розмір пенсії позивачки на даний час не відповідає законодавчо встановленому мінімальному її критерію, чим суттєво порушуються її конституційні права. Однак відповідач незаконно відмовляє позивачці у перерахуванні призначеної пенсії з урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства України. Тому, просить визнати такі дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, починаючи з 01.05.10р., з урахуванням вимог ч.1 ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, в своїй письмовій заяві позов підтримує, просить справу слухати у його відсутність, свої інтереси доручає представляти своєму представнику. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїх письмових запереченнях зазначив, що виплата пенсій позивачу проводилась відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцієї та законами України, з дотриманням вимог Постанов КМУ, які регулюють порядок обчислення та нарахування пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, та внесених змін до них. Зокрема, Постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 року, з 01.07.2008 року для інвалідів ІІ-ї групи встановлено мінімальний розмір державної пенсії, що дорівнює 1090 грн. А з 01.01.2008 року Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік внесені зміни до ч.4 ст.54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з якими розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою у всіх випадках, не можуть бути нижчими, по 2-й групі інвалідності, 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, обчислювалась, виходячи з встановленої Постановою КМУ розрахункової величини в розмірі 19,91 грн. З 01.01.2008 року відповідно до ЗУ Про державний бюджет України на 2008 рік розрахунок додаткової пенсії встановлено у відсотках до прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, що втратили працездатність. Підвищення розміру пенсій в звязку із зростанням прожиткового мінімуму в 2008 році на законодавчому рівні взагалі не встановлений, а додаткові пенсії перераховувались та виплачувались позивачу з урахуванням його збільшення. Крім того, мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, застосовується лише при встановленні розміру пенсій, призначених відповідно до норм ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Встановлено, що позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом ІІ-ї групи професійного захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Остання перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Бориспіль Київської області та має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 01 травня 2010 року відповідач неправомірно, здійснював нарахування та виплату позивачці вищезазначених соціальних виплат, виплативши їй такі види пенсій в розмірі, меншому ніж передбачено вищезазначеним Законом, зокрема державну пенсію - в розмірі меншому за 8 прожиткових встановлених законом мінімальних пенсій за віком, а додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю-менш, ніж 75% мінімальної пенсії за віком, а також без урахування збільшення розміру прожиткового мінімуму. Нарахування та виплата позивачці призначених пенсій проводилась з дотриманням вимог Постанов КМУ № 654 від 16.07.2008 року, а також №№831,836 від 26.07.1996 року щодо обчислення додаткової пенсії, що не відповідає нормам Конституції та Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вищенаведене підтверджується даними копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого на імя позивачки, відповідно до якого останній має 1-у категорію осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та копії пенсійного посвідчення (а.с.5-6), копії листа з Управління Пенсійного фонду України, яким позивачці відмовлено у перерахунку призначених їй пенсій(а.с.7-9), копії довідки МСЕК (а.с.10), копії довідки з Управління ПФУ в м. Бориспіль про розмір призначених позивачці пенсій, які їй виплачувались. Посилання відповідача в своїх письмових запереченнях на встановлення мінімального розміру пенсій для інвалідів 2-ї групі інвалідності, щодо яких визначено звязок з Чорнобильською катастрофою не нижче за 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, є необгрунтованим та безпідставним, оскільки дане положення визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, а відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, нші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Також є безпідставним твердження відповідача про те, що застосування мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб можливе лише при встановленні пенсії, призначеної на підставі ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, яке суд оцінює критично, оскільки лише вказаний закон визначає розмір мінімальної пенсії за віком, а іншого нормативно-правового акта, який би визначав би такий розмір або встановлював інший, немає. Згідно із ст.ст.21,22,24,64 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, в т.ч. право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно із ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, суд, встановивши невідповідність положень нормативно-правового акту Конституції України застосовує положення Конституції України як норми прямої дії, тим самим повинен при вирішенні спору не застосовувати закон, який не відповідає вимогам Конституції України. А тому, слід дійти висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачці вказаних пенсій, застосуванню підлягають норми ст.46 КУ та ст.50, ч.4 ст.54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не положення Постанов КМУ, що істотно звужували обсяг конституційних прав позивачки, як соціально захищеної особи. Згідно із ст.49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесених до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ст.50 та ч.4 ст.54 вищезазначеного Закону в усіх випадках, в т.ч. для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, розміри пенсій не можуть бути нижчими, зокрема по ІІ-й групі інвалідності, 8 мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю таких особам призначається в розмірі 75% процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно із ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткового пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, державна пенсія позивача не може бути нижчою за 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова, менш ніж встановлене законом процентне співвідношення мінімальної пенсії за віком, а тому дії відповідача по нарахуванню та виплаті вказаних пенсій позивачу за нормами Постанов КМУ за умови, коли розмір нарахованої пенсії не відповідає розмірам встановлених Законом є неправомірними, оскільки встановивши таку невідповідність, відповідач повинен призначити пенсію на рівні, встановленому Законом. Тому, враховуючи, що відповідач нараховував та виплачував позивачці, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інваліду ІІ-ї групи професійного захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі, меншому ніж передбачено чинним законодавством, без врахування підвищення розміру прожиткового мінімуму, слід визнати такі дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок позивачці належних до сплати сум по таким пенсіям, з урахуванням раніше проведених виплат, та з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму, з 01.05.2010р., відповідно до вимог ст.ст.50,54,67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, враховуючи ту обставину, що мінімальний розмір пенсії за віком прямо залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, і перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Outcome: approved