Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Сарненська районна державна адміністрація, як органу опіки та піклування, звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в обґрунтування якого посилається на те, що відповідач взагалі перестала цікавиться дітьми, не виконує своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги дітям не надає, участі у їх вихованні не приймає, чим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, дав пояснення згідно заяви, просить позов задовольнити, вказав, що відповідач [PERSON] не цікавиться своїми дітьми, не приходить їх відвідати, не цікавиться станом їх здоров'я, умовами проживання, матеріально дітям також не допомагає. Прокурор позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши документи і матеріали справи, з'ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтв про народження відповідач є мамою неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їх матір'ю є гр. [PERSON], відомості про батька внесені до актового запису про народження на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. З наданих суду матеріалів вбачається, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку соціально-неблагополучних в службі у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації та виконкому Великовербченської сільської ради з 2003 року по даний час. Відповідачка зловживає спиртними напоями, схильна до ведення асоціального способу життя та аморальних вчинків. Органами опіки та піклування неодноразово фіксувалися випадки неналежного виконання [PERSON] батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], що зумовлювало їх перебування в умовах загрозливих для здоров'я і життя. Для недопущення тяжких наслідків безвідповідальної поведінки [PERSON], її діти в травні-червні 2009 року адміністрацією були влаштовані в державні заклади: [PERSON] - в Чудельську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат №1, [PERSON] - в спеціальний дошкільний дитячий будинок м. Рівне, [PERSON] - в Рівненський міський Будинок дитини. В зв'язку з тим, що [PERSON] майже не цікавилася своїми дітьми у дитячих установах, в грудні 2009 року рішенням виконавчого комітету Великовербченської сільської ради їй був визначений "місячний термін для виправлення ситуації по відвідуванню дітей в інтернаті, спеціальному дошкільному закладі та Будинку дитини". За інформацією закладів, в яких перебувають діти, [PERSON] продовжує виявляти байдужість до дітей. Згідно акту матеріально-побутових умов, складеного Великовербченською сільською радою 04.03.2010, сім'я [PERSON] і на даний час веде нездоровий спосіб життя З висновку органу опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації від 31.03.2010 року вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, та її доцільно позбавити батьківських прав. Таким чином, відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, не цікавиться їх долею, в зв'язку з чим у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України її слід позбавити батьківських прав. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання і про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Частиною 1 статті 183 вказаного кодексу передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] слід стягнути з аліменти на утримання малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], до досягнення ними повноліття в розмірі ? всіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні ВАТ «Державного ощадного банку України». На підставі викладеного, ч. 2 п. 1 ст. 164 СК України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав»,

Outcome: approved