Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

Громадянин [PERSON] звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Зачепилівському районі Харківської області про призначення та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах, встановлених законом та про стягнення заборгованості. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що будучи за рішенням МСЕК інвалідом 2 групи, а також зважаючи на ту обставину, що його віднесено до 1-ї категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відповідно до Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, він має право на отримання державної пенсії, розмір якої не повинен бути нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, розмір якої повинен складати 75% мінімальних пенсій за віком, але позивачу [PERSON] Пенсійного Фонду України в Зачепилівському районі пенсія, тривалий період призначалася і нараховувалася, в набагато нижчому розмірі, ніж передбачено законодавством, тому [PERSON] звертається до суду з вимогою: -визнати діяльність відповідача, [PERSON] Пенсійного Фонду України в Зачепилівському районі Харківської області незаконною та винною; - зобовязати відповідача провести позивачу з 01.11.2006 року перерахунок та виплату позивачу заборгованості з державної пенсії як інваліду ІІІ групи, а з 06.03.2008 року як інваліду ІІ групи відповідно до ст.ст. 50,54 Закону країни «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи не направив\~ в судове засідання свого представника, натомість направив до суду заперечення, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника, в письмовому запереченні\~ на позовну заяву зазначає, що позов не визнає, посилаючись на те, що позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, отриманого при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Пенсія йому призначена згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Порядок обчислення пенсії визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» встановлено, що розрахунок пенсій призначених відповідно до вищезгаданого Закону проводиться виходячи з мінімального розміру пенсії за віком 19,91 гривень. Відповідно ч. 1 та ч.3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком за наявності страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом та застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Тому вимога про те, що базова мінімальна пенсія за віком при нарахуванні пенсії на підставі ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна визначатися згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не підлягає застосуванню в спірних правовідносинах, \~а тому відсутні правові підстави для перерахування пенсії. Отже, порушень при призначенні та перерахунку пенсії згідно діючого законодавства з боку [PERSON] пенсійного фонду не має. Вивчивши матеріали справи, а саме: - довідка до Акту огляду МСЕК серія ХАР-07 № 000148 від 06.03.2008 р., - довідка до Акту огляду МСЕК серія ХАР-08 № 021575 від 26.06.2009 р. - посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорія 1 серія А № 105829 с від 21.03.2008 р. з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС до посвідчення № 640131 с виданих на імя [PERSON]; - посвідчення інваліда ІІ групи серія Б № 485968 виданого 26.06.2009 р. на імя [PERSON]; -заяви [PERSON] від 05.03.2010 р. та від 26.03.2010 р. ; -довідки УПФ в Зачепилівському районі № 342 від 12.02.2010 р. та №969 від 15.03.2010 р.; -заперечення УПФ в Зачепилівському районі на позовну заяву № 31-07/12 від 15.04.2010 р.; -лист відповідь УПФ в Зачепилівському районі № 11/М-14 від 18.03.2010 р. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивач був інвалідом ІІІ групи з 06.03.2008 р., що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК серія ХАР-07 № 000148 від 06.03.2008 р., тому йому лише з 06.03.2008 р. вперше була призначена відповідна пенсія по інвалідності, що настала внаслідок захворювання від Чорнобильської катастрофи, є особою, що віднесена до першої категорії, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується листом УПФ в Зачепилівському районі № 11/М-14 від 18.03.2010 р. В судовому засіданні також встановлено, що позивачу ІІ група інвалідності, що настала внаслідок захворювання від Чорнобильської катастрофи встановлена з 26.06.2009 року, зазначене підтверджується експертним висновком МСЕК, відповідними посвідченнями: серії ХАР-08 № 021575 від 26.06.2009 р., серія Б № 85968 виданого 26.06.2009 р. на імя [PERSON]; серія А 105829 с від 21.03.2008 р. з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС до посвідчення № 640131 с виданих на імя [PERSON] Тому суд прийшов до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо перерахунку та виплати позивачу заборгованості з державної пенсії як інваліду ІІІ групи з 01.11.2006 р., так як третя група інвалідності [PERSON] встановлена з 06.03.2008 р., а до цього часу позивач не мав статусу особи, що віднесена до категорій громадян, яким згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна призначатися та виплачуватися щомісячна державна пенсія для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю. Щодо позовних вимог за 2008 рік. Відповідно до п. 28 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 50 та ч. З, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в наступній редакції. Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції закону від 28.12.2007р., яка набрала чинності з 01.01.2008р.) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідами I групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність; інвалідами IІ групи 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність; інвалідами IІІ групи 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції закону від 28.12.2007р., яка набрала чинності з 01.01.2008р.) в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році : по І групі інвалідності 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність; по ІІ групі інвалідності 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність; по ІІІ групі інвалідності 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність; За таких обставин суд приходить до висновку, що в період з 06.03.2008 р. по 21.05.2008 р. позивач, як інвалід ІІІ групи, мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 180 процентів прожиткового мінімуму та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму, що, згідно змісту заперечення [PERSON] пенсійного фонду в Зачепилівському районі на № 31-07/12 від 15.04.2010 р., ними і було враховано при виплаті пенсій позивачу, даний факт підтверджений довідками № 342 від 12.02.2010 р. та №969 від 15.03.2010 р. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп\\2008 від 22.05.08 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 28 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". \~ Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Зачепилівському районі Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу пенсію за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, передбачену ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 28 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Відповідно до частини Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції закону від 22.05.2008р.) встановлюється пенсія за віком та щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: - ч.4 ст.54 зазначеного закону регламентує: в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; - ст..50 зазначеного закону регламентує: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. За таких обставин суд приходить до висновку, що в період з 22.05.2008р. по 31.12.2008 р. позивач мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, таким чином відповідач протиправно діяв нараховуючи і виплачуючи пенсію позивачу згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р. Щодо позовних вимог за 2009 -2010 рр. Після 22.05.2008р. до ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ніякі зміни не вносились, тобто в такій же редакції вказані статті залишилися, як на 2009 рік так і на день прийняття рішення по справі. \~ Також враховуючи ту обставину, що позивачеві з 26.06.2009 року встановлено ІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується експертним висновком МСЕК серії ХАР-08 № 021575 від 26.06.2009 р. Суд приходить до висновку, що в період з 01.01.2009 року по 25.06.2009 року позивач, як інвалід ІІІ групи, мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а в період з 26.06.2009 року позивач, як інвалід ІІ групи, мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, таким чином відповідач протиправно діяв нараховуючи і виплачуючи пенсію позивачу згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суд дійшов висновку, що здійснюючи позивачеві з 22.05.2008 р. по день винесення рішення нарахування пенсії, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначений ст..ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково. Також суд зазначає, що з 01.01.2010 року підстави для невиплати позивачеві державної та додаткової пенсії у відповідності до ст. ст. 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були відсутні, зміни у зазначені статті не вносилися. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо необхідності захисту прав позивача із 22.05.2008 року по 01.06.2010 рік (день винесення рішення) та обовязку відповідача у зазначений період здійснювати позивачеві нарахування та виплату основної та додаткової пенсії у відповідності до приписів ст..ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ. Виходячи з загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами слід визнати, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається \~ мінімальний розмір пенсії за віком. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ч.9 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. При цьому, згідно ч. 8 ст. 9 ЦПК України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини. Таким чином, приймаючи до уваги, що єдиними законами, які регулюють правовідносини щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та про Державний бюджет на відповідні роки, виходячи із загальних засад пріоритетних законів над підзаконними нормативними актами щодо встановлення мінімальних пенсій за віком, суд вважає, що до наявних правовідносин необхідно застосовувати закони України, якими врегульовані подібні правовідносини, а не постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. За таких же підстав призначення та розрахунок додаткової пенсії повинно здійснювати з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, так як чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону цього закону, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому є необґрунтованим посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом І частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу пенсії по інвалідності у розмірі 6 та 8 мінімальних пенсій за віком у порівнянні з розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткової пенсії у розмірі 50% та 75% від розміру мінімальної пенсії за віком за шкоду, заподіяну здоровю та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини. Згідно ст. 50, ст. 54 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата щомісячної державної та додаткової пенсії є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника. Відповідно до п. З ч 1 ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється. Крім того, відповідно до ч. 2. ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимоги позивача повинні розглядатися без обмеження строку, за який вони заявлені. Враховуючи, що компетенція суду поширюється тільки на захист порушених прав, свобод та інтересів відповідних осіб, суд не може вирішувати питання на майбутнє, тобто здійснювати захист права, яке ще не порушено. Тому, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо здійснення перерахунку пенсії та провести відповідні виплати за Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в наступних розмірах: -як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду ІІІ групи, відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - за період з 22.05.2008 р. по 25.06.2009 року у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком; -як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду ІІ групи, відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - за період з 26.06.2009 р. по 01.06.2010 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком. На підставі викладеного та

Outcome: partial