overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі про визнання дій незаконними, зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячну надбавку за 2009 рік. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни вона є дитиною війниі має право на доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком щомісяця, яку відповідач не виплачував в повному розмірі. Просить справу розглянути без її участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є дитиною війни, що підтверджується копією її посвідчення та паспорта. Стосовно ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (02 вересня 1945 року) було менше 18 років. Згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Стосовно п.1 Прикінцевих положень цього Закону зазначена норма діє з 1 січня 2006 року. У 2009 році стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" діяла в редакції від 18.11.2004 року і будь-які зміни у неї не вносились. Статтею 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік,, Кабінету Міністрів України надавалось право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Однак, її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України „Про соціальний захист дітей війни,, залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії повинні здійснюватись відповідно до норм Закону України „Про соціальний захист дітей війни,,. Тому, позивачка за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року включно має право на отримання надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. З врахуванням викладеного, суд вважає, що дії управління Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі щодо відмови позивачці у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії не відповідають вищезазначеним нормативним положенням, а тому їх слід визнати незаконними. При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України та п.34 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про Державне мито», і стягує на користь позивачки лише суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому посилалася на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.02.2010 року. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалося. Вказує, що втрачено почуття поваги та любові один до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Позивач в попереднє судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в попередньому судовому засіданні позов підтримала, підтвердила наведені обставини справи та просила його задовольнити. Відповідач в попередньому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. У звязку із визнанням відповідачем позову відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу по суті у попередньому судовому засіданні. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 102 (а.с.5). Від шлюбу дітей не мають. Сторони припинили подружні стосунки, разом не проживають з 09.06.2010 року, відповідно не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, свідоцтвом про укладання шлюбу, іншими матеріалами справи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам подружжя, то суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому посилалася на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.09.1995 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. Вказує, що з відповідачем не проживають спільно з листопада 2009 року, відповідно спільного господарства не ведуть, тому подальше спільне проживання неможливе. Просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. В попередньому судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила наведені обставини та просила його задовольнити. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.09.1995 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Бучанської міської ради Київської області, актовий запис № 127 (а.с.5). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], спору з приводу його місця проживання, утримання та виховання між сторонами немає. Також судом встановлено, що сімя сторін розпалася, подружжя не проживає спільно з листопада 2009 року, відповідно подружні стосунки не підтримують, не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, свідоцтвом про укладання шлюбу, іншими матеріалами справи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам подружжя, то суд вважає за необхідне задоволити позов і розірвати шлюб. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому посилалася на те, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.06.2006 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через постійні сварки відповідача, зловживання ним алкогольних напоїв та вчинення насильницьких дій проти позивача та дитини. Вказує, що з жовтня 2008 року припинили подружні стосунки та перестали вести спільне господарство. Просила шлюб розірвати. В попередньому судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила наведені обставини та просила його задовольнити. Відповідач в попереднє судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2006 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 166 (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває на повному утриманні позивача. Також, судом встановлено, що сімя сторін розпалася. Подружні стосунки не підтримують з жовтня 2008 року, оскільки відповідач виїхав до Росії та не підтримує зв'язок з позивачем, відповідно не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідоцтвом про укладання шлюбу, свідоцтвом про народження дитини, іншими матеріалами справи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам подружжя, то суд вважає за необхідне задоволити позов і розірвати шлюб. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

[PERSON] в квітні 2010 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом про визнання права власності. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що є власником 7/20 частин жилого будинку з частиною надвірних будівель і споруд в м. Полтава, по пров. Великому, 14. В домоволодінні було самовільно збудовано гараж «И» з оглядовою ямою, літню кухню «Т, т» та добудовано тамбур «а3» до будинку «А-1». Просив суд визнати за ним право власності на гараж «И» з оглядовою ямою, літню кухню «Т, т» та добудований тамбур «а3» до будинку «А-1» в домоволодінні по пров. Великому, 14 в м. Полтава. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представники виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та Управління з питань містобудування та архітектури в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позову. Інші особи за викликом в судове засідання для участі в розгляді справи не зявилися, будучи повідомлені судом про час та міс це розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 1997 року [PERSON] є власником 7/20 частин жилого будинку з частиною надвірних споруд, що знаходяться в місті Полтаві по провулку Великому, 14. Також встановлено, що згідно з даними технічного паспорту на домоволодіння по пров. Великому, 14 в м. Полтаві гараж «И», літня кухня «Т, т» та прибудова «а3» є самовільно побудованими. За нормами ст. 376 ЦК України суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з актом обстеження домоволодіння по пров. Великому, 14 в м. Полтаві від 14 грудня 2009 року немає принципових заперечень проти реєстрації зазначених побудов в домоволодінні по пров. Великому, 14. Згідно технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі літньої кухні, гаража та тамбура житлового будинку № 14 по пров. Великому, 14 в м. Полтаві, стан несучих конструкцій будівель задовільний. Відділення з питань наглядово-профілактичної діяльності Київського РВ м. Полтави не заперечує проти розташування та подальшої експлуатації гаражу, літньої кухні та тамбура. Згідно з висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 22 квітня 2010 року немає заперечень проти експлуатації добудов. Встановивши дані обставини, враховуючи, що гараж, літня кухня та тамбур збудовані на земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку, збудоване нерухоме майно не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач ПАТ „Полтавський турбомеханічний завод 08 квітня 2010 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку по вул. Репіна, 14 в місті Полтаві, який належить ПАТ „ПТМЗ. Позивач посилався на те, що відповідач зареєстрований, але протягом останніх 24 місяців в гуртожитку не проживає без поважних причин. Просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку за даною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вважає, що відповідач без поважних причин відсутній в жилому приміщенні, втратив право на користування житлом. Відповідач в судове засідання за викликом суду не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток по вулиці Репіна,14 в місті Полтаві знаходиться на балансі ПАТ „ПТМЗ. Відповідач [PERSON] знаходиться в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживає протягом 24 місяців, тобто, понад встановлені стоки. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Дослідженими по справі доказами поважність причин відсутності відповідачів за даною адресою не знайшла підтверджень, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Полтава, вул. Репіна,14. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає до стягнення на користь позивача сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37 грн. 50 коп. та сплачене державне мито в сумі 8 грн.50 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач в липні 2010 р. звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 07 жовтня 2008 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], 28.01.1994 р. н. та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Відповідач, проживаючи окремо, ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу не надає в добровільному порядку. Просила стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила наведені обставини, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що 07 жовтня 2008 року сторони розірвали шлюб, від якого мають двох дітей: доньку - [PERSON], 28.01.1994 р. н. та сина - [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с.а.с. 3-5). Сторони проживають окремо. Відповідач матеріально не забезпечує сім'ю і не надає коштів на утримання дітей. Наведені обставини стверджуються поясненнями позивача, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, актом депутата та іншими матеріалами справи. Згідно ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач як батько двох дітей ухиляється від виконання обовязків по їх матеріальному утриманню, діти знаходиться на утриманні позивача, то суд з врахуванням вимог ст. ст. 182, 183 СК України та внесених змін до ст. 182 СК України стягує з відповідача на користь позивача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, а\\е не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ст. ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу, відповідно до кредитного договору від 27.03.2008 року був наданий кредит у розмірі 30000 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2010 року. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач виконував не належним чином й тому станом на 07.06.2010 року вона має заборгованість 5930,53 грн., а саме: заборгованість за кредитом 5154,25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 255,78 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 270,50 грн. Зазначену суму просить стягнути з відповідача, також просить стягнути судові витрати по справі. Представник позивача, у судовому засіданні, позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій причині, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, що в матеріалах справи досить доказів про правовідносини сторін, а тому по справі можливо ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по даному позові регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про банки й банківську діяльність». Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що позивач надав кредит відповідачу у розмірі 30000 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 25.03.2010 року (а.с. 6-7). Оскільки відповідач не належним чином сплачував кредит та проценти за користування кредитом у нього утворилася заборгованість, а саме: заборгованість за кредитом 5154,25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 255,78 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 270,50 грн. (а.с. 23-35). Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по даній справі, які були сплачені позивачем при звертанні до суду: судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. З огляду на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Сторони зареєстрували шлюб 19 листопада 2008 року та проживали однією сімєю до червня 2010 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що між ними склалися неприязні стосунки, постійно виникають сварки. В процесі сварок відповідач застосовує до неї силу, не виконує сімейних обовязків. Матеріально не забезпечує сімю, після припинення спільного проживання. Кошти на утримання сина не надає, тому вона просить стягувати кошти на утримання дитини в примусовому порядку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вони не проживають однією сімєю, на примирення не погоджується, так як між ними склалися неприязні стосунки. Проживати разом вони не можуть, кошти, на утримання сина, просить стягувати в примусовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що між ними склалися неприязні стосунки, часто виникали сварки, позивачка не бажає проживати в будинку його матері, а він не бажає проживати окремо, з червня 2010 року не проживають однією сімєю, на виплату аліментів згідний. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що сторони не проживають однією сімєю та не ведуть спільного господарства з червня 2010 року, на примирення не погоджуються, дитина проживає з матірю. Враховуючи, що сторони не проживають однією сімєю, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб існує формально. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно актового запису про народження [PERSON] від 5 квітня 2007 року проведеного Танською сільською радою Уманського району за № 4, батьком дитини записано відповідача [PERSON]. Дитина проживає з матірю і знаходиться на її утриманні, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати повязані з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на відповідача. Відповідно ст.ст. 104, 105, 109, ч.3 ст.110, 112, ст.180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved