Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом який мотивує тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії інвалідом II групи, тому у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) йому повинна виплачуватись одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Всупереч вимогам цього Закону така компенсація йому була виплачена частково у розмірі, передбаченому постановою КМУ Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12 липня 2005 року № 562(далі - постанова КМУ № 562). У звязку з цим просив визнати незаконними дії УПСЗН в Путивльському районі в частині відмови в нарахуванні та виплаті одноразової компенсації та зобов'язати УПСЗН Путивльської РДА нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію в сумі 20 415 грн. 60 коп. та стягнути з УДК в Путивльському районі ГУДКУ у Сумській області одноразову компенсацію в сумі 20 415 грн. 60 коп. та звільнити від сплати державного мита та витрат на ІТЗ. Позивач свої позовні вимоги повністю підтримав та просив справу розглянути за його відсутність, про що надав письмову заяву ( а.с.17). Управління ПСЗН Путивльської РДА. як відповідач по справі своїх письмових заперечень на позов 'не направив, у своїй заяві від 25.06 2010 р. позов заперечував і просив справу розглядати за відсутності його представника (а.с. 18). Управління ДК у Путивльському районі ГУДКУ у Сумській області, як відповідач по справі, надіслали суду відгук в якому позов заперечують, посилаючись на те, що на УДК не покладено і ніколи не покладалися функції по безпосередньому нарахуванню компенсаційних виплат, а до функцій УДК належить лише перерахування коштів - загальних сум на відповідні рахунки вказані розпорядниками коштів. Також просять справу розглянути у відсутність їх представника (а.с. 16) Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом II групи, і має право на отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю, передбаченої ч. 1 ст. 48 Закону № 796-ХІІ (а.с. 7). Довідкою Управління підтверджено, що позивач отримав таку допомогу 18.12.2007 р. в сумі 284 грн.40 коп., тобто у розмірі, визначеному постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562. (а.с.11). 11.01.2010 року позивач звертався до УПСЗН із заявою про перерахунок одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону №796-12. виходячі із 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати, однак йому в цьому було відмовлено (а.с. 5. 12). Разом з тим, в силу до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постановою КМУ від 20.09.2005 року № 936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджет) для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що виплата таких компенсацій провадиться управліннями праці та соціального захист) населенні за місцем реєстрації громадян (п.4 Порядку). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 48 Закон) №796-ХІІ одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Частиною 1 ст. 67 Закону № 798-ХІІ було визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій передбачених цим Законом) підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, однак встановлений постановою КМУ №562, розмір компенсації за шкоду, заподіяну здоровю протягом багатьох років не змінювався незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і не відповідав розміру, встановленому Законами України. Дію абзацу третього частини першої статті 48 Закону № 798-ХІІ було зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомогу розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-У. Рішенням Конституційного суду України у справі № 6-рп/2007 від 09.07.07 р. (справа про соціальні гарантії громадян), п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними). Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік1 від 19.12.2006 р. № 489-У втратили чинність з 09 липня 2007 року, що свідчить про відновлення з цього моменту права позивача на отримання допомоги у розмірах, визначених ч.І ст. 48 Закону № 796-Х11. Всупереч цьому, Управління ПСЗН нараховувало та 18.12.2007 р. виплатило позивачу одноразовой компенсацію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі, встановленому постановою КМУ від 12.07.2005 р. №. 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , який не відповідав чинним положенням ст.48 Закону № 796-ХІІ, а отже не міг бути застосований в силу пріоритетності законів над підзаконними актами. Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» 19 грудня 2006 року № 489-У, розмір мінімальної заробітної плати був встановлений у сумі 460 гривень. Таким чином одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю позивачу у 2007 році підлягай, нарахуванню та виплаті Управлінням ПСЗН в розмірі, визначеному ст. 48 Закону України Закону N° 796 XII ( в редакції від 09.07.2007 р.) - 45 мінімальних заробітних плат, встановленої відповідним Законом України про Державний бюджет України на момент виплати, а зворотне свідчить про незаконність дії Управління ПСЗН. Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з Управління ДКУ Путивльському району Сумської області грошової суми зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 112 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України: 1.здійснює бухгалтерський облік всіх надходжень та витрат Державного бюджету України; 1.встановлює єдині правила ведення бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання бюджетів, кошторисів видає інструкції з цих питань та здійснює контроль за їх дотриманням; 2.здійснює контроль за відповідністю платежів взятим зобов'язанням та бюджетним асигнуваннях Державне казначейство України (його управління на місцях) лише акумулюють кошти на рахунках підприємств установ, організацій, а списати можуть тільки за наказом (розпорядженням) розпорядників цих коштів - керівника - боржника - управління праці та соціального захисту населення, якому належат рахунки, і виділені державою кошти, що на них знаходяться, або за рішенням суду при наявності таких коштів на рахунку боржника. Таким чином, суд не може винести рішення про стягнення одноразової компенсації з Управління ДК в Путивльському районі ГУДКУ у Сумській області, оскільки вони не є належним відповідачем. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання УПСЗН Путивльської РДА нарахувати та виплатити конкретно визначеної позивачем грошової суми зі слідуючих підстав. Згідно з ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується. інше не встановлено законом. Враховуючи те, що одна із сторін є субєктом владних повноважень, а позивачем ставиться вимоги майнового характеру, то виходячи з наведеного і ст.48 Закону № 796-Х11 , який підлягає застосування справах із соціальних правовідносин і носить публічно-правовий характер, суд вважає за можливим метою захисту порушених прав позивача визнати дії Управління ГІСЗН незаконними та зобов'язати його провести перерахування та виплату належних сум відповідно до закону. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, зобов'язавши Управління здійснити перерахунок одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю за 2007 р. відповідно до ст.48 Закону №796-ХІ1, і провести відповідні виплати з урахуванням раніше отриманої суми, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої відповідним Законом України про Державний бюджет України на момент виплати. Відповідно до задоволених вимог, підлягають стягненню з відповідача 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial