Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-05 00:00:00

У жовтні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, вказуючи, що має чотирьох дітей, три доньки та сина, до 05 березня 2009 року він був власником будинку по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, в зазначеному будинку після смерті дружини на протязі останніх пяти років мешкав сам і іншого житла не має. Він досяг похилого віку, а тому потребував сторонньої допомоги у веденні домашнього господарства та у належному утриманні будинку і надвірних будівель. В серпні 2008 року у них з дітьми відбулася розмова про те, як він буде жити в майбутньому, хто буде йому допомагати та доглядати, оскільки стан здоровя погіршується, став погано бачити та недочувати. Усі разом дійшли згоди, що до нього разом з родиною переїде жити молодша донька, [PERSON] з чоловіком [PERSON], будуть доглядати та утримувати його до самої смерті, а коли помре, то будинок залишиться їм. [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми переїхали до його помешкання, свій будинок одразу продали, після переїзду розпочали капітальний ремонт будинку, повязаний з заміною вікон, переробкою опалення. Запевняли у тому, що нічого в його положенні щодо володіння і користування будинком не зміниться. В лютому 2009 року [PERSON] та [PERSON] почали вести розмову про те, що треба юридично оформити те, що вони його догодують, а належний будинок залишиться їм. Для того, щоб в подальшому між ними не виникало непорозумінь, відповідачі запропонували укласти у нотаріуса договір, відповідно до якого [PERSON] передав би їм у власність будинок, а вони в свою чергу зобовязувались утримувати його та доглядати до самої смерті (договір довічного утримання). На такі умови позивач, трохи повагавшись, погодився, ажде розумів, що в силу похилого віку з кожним днем йому стає все важче доглядати себе та й невідомо, що з ним могло статися найближчим часом, крім того, хто ж його міг краще доглянути ніж рідна донька. 05 березня 2009 року донька з зятем привезли його до офісу приватного нотаріуса [PERSON], ним було складено договір, нотаріус запропонував йому прочитати зміст договору, та оскільки позивач погано бачить, то і попросив нотаріуса зачитати його зміст у голос. Нотаріус зачитав договір і показав де він має поставити свій підпис. Будучи впевненим в тому, що договір було укладено саме на тих умовах, про які вони домовилися, сподіваючись на те, що донька буде його утримувати і допомагати до самої смерті, він підписав договір. На момент посвідчення у нотаріуса зазначеного договору він не надавав значення тому, що по договору купівлі продажу відповідачі не зобовязані довічно утримувати його, кошти за домоволодіння він не отримував, у нотаріуса чув розмову про « девяносто, але особливої уваги не придав, оскільки вважав, що мова йшла про витрати, повязані з вчиненням нотаріальних дій. В ході судового розгляду справи за клопотанням позивача виключено з числа відповідачів [PERSON], залучивши її до участі в справі в якості третьої особи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, уточнив та доповнив, просив визнати недійсними договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки, а також договір купівлі - продажу земельної ділянки загальною площею 0,0919 га по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, про існування якого йому стало відомо лише при розгляді справи у суді. В обґрунтування своїх доводів про те, що угоду про відчуження житлового будинку він уклав внаслідок помилки, позивач пояснив, що не мав наміру позбавити себе права володіння і користування належним йому домоволодінням, розраховував, що наприкінці свого життя сімя відповідача буде надавати йому усіляку допомогу, при цьому усвідомлюючи, що ця угода є безвідплатною. Зазначені в договорах купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки і земельної ділянки від 05 березня 2009 року кошти в сумі 90\~000 грн. він не отримував. Також ствердив, що помилився в істотних умовах угоди, у тому числі, внаслідок того, що є особою похилого віку - [INFO], погано бачить (катаракта обох очей) і має вади зі слухом (туговухість третього ступеню). В серпні 2009 року між ним та сімєю [PERSON] виник конфлікт, відносини різко погіршилися, [PERSON] та [PERSON] почали його ображати, неодноразово говорили про те, що тепер він тут ніхто, лише вони тут господарі. Дійшло до того, що відповідач неодноразово підіймав на нього руку, з цього приводу 12 серпня 2009 року він навіть звертався з заявою до міліції та після проведеної перевірки в порушенні кримінальної справи було відмовлено. З 09.08.2009 р. в будинку, який розташований за адресою: смт. Краснопілля, вул. Чкалова, буд. 72, він не проживає по теперішній час, тимчасово мешкає у своєї доньки [PERSON]. Представник позивача на підставі адвокатського ордера [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що в силу свого похилого віку та фізичного стану [PERSON] неправильно сприйняв істотні обставини правочинів, під час їх укладення помилявся щодо їх правової природи, підписуючи договори, був впевнений в тому, що вони укладаються саме на тих умовах, які обговорювалися раніше, а саме: що він передає майно родині [PERSON] за умови, що вони будуть утримувати та доглядати його довічно, продавати їм належне майно не збирався, вказаних в договорах коштів не отримував. Тобто, в момент укладення правочину мала місце невідповідність між внутрішньою волею позивача та її зовнішнім волевиявленням, спричинена хибним (помилковим) сприйняттям обставин, він неправильно сприйняв істотні обставини правочину, що, в свою чергу, вплинуло на його волевиявлення, яке не відповідало справжньому наміру. Частиною 1 ст. 229 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. В даному випадку з боку позивача мала місце помилка щодо правової природи правочину, а тому просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON]І позов з урахуванням його доповнення не визнав та пояснив, що дійсно [PERSON] є батьком його дружини [PERSON], після смерті своєї дружини проживав самотньо, щоденно приходив до них додому, тобто між ними були нормальні родинні відносини. У серпні 2008 року між сторонами та дітьми позивача відбулася розмова про те, як [PERSON] буде жити в майбутньому, хто йому буде допомагати та доглядати, оскільки його стан здоровя помітно погіршується, будинок, де він мешкав по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області . [PERSON], також потребував ремонту. Він погодився з сімєю перейти жити в будинок [PERSON] на правах господаря, оскільки фактично вів господарство на два двори, до переходу мав власне житло, яке вирішено продати. Приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] погодився посвідчити між сторонами договір купівлі продажу, сам нам запропонував спочатку виписати [PERSON] а потім знову прописати, пояснюючи, для прискорення укладення угоди. [PERSON] він не виганяв, той сам не приходить додому ночувати з 09.08.2009 р., тимчасово проживає у доньки [PERSON] Сімя [PERSON] у 2009 році їздила на відпочинок до моря і по приїзду між сторонами з невідомих йому причин погіршилися відносини, почалися сварки, мало місто звернення [PERSON] з заявою до міліції. Гроші за будинок він [PERSON] віддав за три дні до укладенні угоди у сумі 90000 гривень, якими купюрами пригадати не зміг, пославшись на сплин часу. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов з урахуванням його доповнення не визнала, вважала що відсутні підстави для його задоволення. Погодилася з поясненням відповідача [PERSON] та доповнила слідуючим. Між її сімєю та батьком [PERSON] після смерті матері склалися нормальні родинні відносини, йому надавали всіляку допомогу по господарству. Оформлення документів на чоловіка пояснила тим, що на нього було оформлено їхнє власне житло, що він є господарем, її батьки у свій час не надали матеріальної допомоги на придбання будинку, а тому вона погодилася щоб [PERSON] переоформив своє житло по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області саме на чоловіка [PERSON], а вони будуть його доглядати до самої смерті. [PERSON]М вони не ображали і не застосовували фізичного насильства, у неї була відповідальність перед братом та сестрами за долю батька, що чоловік у неї спокійна та стримана людина, як би на тілі у нього були якісь пошкодження, то про це знала б її сестра [PERSON], оскільки батько з 09.08.2009 р. проживає у неї. Гроші за оформлення угоди вони віддали [PERSON] ще у той день, коли продали власне житло, а саме 31.08.2009 року. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]І та третьої особи [PERSON] за письмовим дорученням [PERSON] доповнені позовні вимоги не визнала. В доповнення до пояснень осіб, яких вона представляє, ствердила, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки факти, викладені позивачем у додаткових позовних вимогах не можуть бути підставою для визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним. Позивач не міг вчинити правочин під впливом помилки, оскільки тексти договорів на прохання позивача нотаріусом були зачитані в голос, після чого він сам особисто їх підписав, при цьому наряду з підписом написав прописом свої прізвище та ініціали, що спростовує сумніви щодо наявності вад у [PERSON] З моменту виготовлення відповідних документів для нотаріального посвідчення пройшов відповідний термін часу, який становить близько трьох місяців, що доводить справжність намірів сторін укласти саме договір купівлі продажу. Сімя [PERSON] мала добрий намір по відношенню до батька, але позивач ствердив у суді, що його ображали вдома, мало місце застосування фізичного насильства, проте відповідач [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, постановою Краснопільського РВ ГУМВС України в Сумській області відносно нього відмовлено у порушенні кримінальної справи. Вважала, що позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його помилка внаслідок власного недбальства чи не знання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Третя особа - приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] не погодився з уточненими позовними вимогами та пояснив, що у лютому березні 2009 року до нього звернулися [PERSON]М та [PERSON] з приводу посвідчення договорів купівлі продажу нерухомого майна по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, належних [PERSON]М Після отримання відповідних консультацій та розяснень щодо правової природи договорів купівлі продажу нерухомого майна, правових наслідків їх укладення, надання сторонами всіх необхідних для посвідчення договорів документів згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат», ЦК України, ним були посвідченні договір купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки та договір купівлі продажу земельної ділянки від 05 березня 2009 року. При його посвідченні сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договорів, передбачених чинним законодавством України про предмет договору та його ціну, строки виконання зобовязань, права та обовязки сторін, була встановлена дійсність намірів сторін та відповідність їх волевиявлення саме цим намірам, перевірено наявність правовстановлюючих документів на предмет договору та відсутності заборони відчуження обєктів нерухомого майна. При зясуванні обсягу цивільної дієздатності сторін підстав щодо наявності факторів, істотно впливаючих на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ним виявлено не було, відомості про визнання сторін у встановленому законом порядку недієздатними або обмежено дієздатними були відсутні, про наявність захворювань, які могли б перешкодити усвідомленню суті укладених договорів, або про те, що договори укладаються під впливом тяжких чи невигідних для сторін обставин, йому заявлено не було. Підписи сторін на договорах свідчать про проведення розрахунків між сторонами до його підписання. Тексти договорів на прохання [PERSON] ним були зачитані вслух, після чого [PERSON] особисто їх підписав, а також зазначив своє прізвище та ініціали, що спростовує сумніви щодо наявності певних вад. Про посвідчення договору довічного утримання сторони не обговорювали, тим паче що він носить інший правовий характер, має інші умови та правові наслідки, передбачає низку загальноприйнятих при посвідченні такого роду правочинів зобовязань сторони доглядача. Про наміри сторін укласти саме договір купівлі продажу свідчать надані сторонами документи, а саме: витяг з реєстру прав власності бюро технічної інвентаризації, який був замовлений та отриманий особисто власником для відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, звіт про експертну грошову оцінку земельних ділянок. З моменту збору та виготовлення необхідних документів для посвідчення договорів пройшов певний час, який становив близько 3-х місяців, що також свідчить про певні наміри сторін на укладення саме договорів купівлі продажу нерухомого майна. Після укладення оскаржуваних договорів [PERSON] не звертався до нього за розясненням чи консультацією, але перед укладенням договорів приходив та консультувався з питання виписки. Він дійсно радив сторонам перед посвідченням договорів виписати продавця [PERSON], а потім знову прописати. Свідок [PERSON], врач сурдолог Сумської обласної клінічної лікарні Комунального закладу Сумської обласної ради, у суді пояснила, що [PERSON] звертався до неї на консультативний прийом, йому було встановлено діагноз туговухість 111 ст., тобто особа може чути мову на відстані до 1 м, але при цьому не завжди може розібрати звуки та слова. Свідок [PERSON], секретар виконкому Краснопільської селищної ради Сумської області, у суді пояснила, що особисто [PERSON] не знає, можливо і приходив у селищну раду, оскільки в компетенцію селищної ради входить питання погодження реєстрації та зняття з реєстраційного обліку. Свідок [PERSON], завідуючий Краснопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області, у суді пояснив, що у перших місяцях 2009 року до нього звертався [PERSON] з питання щодо посвідчення нотаріальних дій купівлі продажу будинку, але у нього на той час було велике навантаження і він порадив йому звернутися до приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON] особисто не знав. Свідок [PERSON], начальник відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Краснопільського РВ ГУМВС України в Сумській області, у суді пояснила, що 27.02.2009 року [PERSON] разом із [PERSON] прийшов до відділу з питання зняття з реєстраційного обліку по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області,, що це йому необхідно зробити для оформлення певних документів, але у той день він завагався оформити відповідну заяву, оскільки родина вела мову про термінову виписку, а чи зареєструють його назад у нього були великі сумніви, того дня його було направлено у селищну раду для перевірки реєстрації, з оформленою заявою прийшов повторно через декілька днів і знявся з реєстраційного обліку. У послідуючому, вже 17.03.2009 року сімя [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявами про реєстрацію місця проживання [INFO], [PERSON] надав новий технічний паспорт, нову будинкову книгу на своє імя, вже як власник домоволодіння давав згоду на реєстраціє [PERSON] Також ствердила, що в липні 2009 року [PERSON] звертався до неї на прийом громадян, скаржився на [PERSON], що він зареєстрований в будинку по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, але прав там не має, його кривдять. Свідок [PERSON], донька позивач, у суді відмовилася дати свідчення у якості свідка з посиланням на ст. 63 Конституції України. Свідок [PERSON], син позивача, у суді пояснив, що дійсно у серпні 2008 року між батьком [PERSON] та ними, його дітьми, у тому числі і з ним, відбулася розмова хто буде з батьком жити та надавати йому усяку допомогу. В усній формі домовились, що до нього перейдуть жити донька [PERSON] зі своєю сімєю, вирішили, що документи будуть оформлятися на її чоловіка [PERSON], оскільки вони мали власне житло, яке було оформлене на його прізвище, і взагалі він погодився на їхні умови переходу, а саме, що [PERSON] буде зареєстрований і жити в будинку, мати окрему кімнату з його речами, не залучатись до важкої праці, буде забезпечений всім необхідним та доглянутий пожиттєво. Коли обговорювали умови проживання в будинку батька, то ні про гроші, ні про вартість майна мова не йшла, головне, що обговорювалося це те, які будуть створені умови для подальшого проживання батька. Коли між батьком та [PERSON], відбулася сварка, то батько 2 місяці жив у нього, а коли вони приїхали в смт. Краснопілля, то батько був дуже ображений на [PERSON] і відмовився повернутися додому, вважав що його обідили і що [PERSON] не виконує умови, на яких перейшов жити до [PERSON] До того, як його батько звернувся до суду з позовною заявою, йому не було відомо про укладені договори купівлі продажу, на яких умовах вони укладались він також не знав. Свідок [PERSON], донька позивача, у суді пояснила, що дійсно у 2008 році між батьком [PERSON] та його дітьми, у тому числі і з нею, відбулася розмова хто буде з батьком жити та надавати йому усяку допомогу. Сестра [PERSON] просила віддати їй частку дома ще за життя батька, але батько сам вирішив щоб до нього перйшла жити донька [PERSON] зі своєю сімєю. Після того як визначились з ким батько буде надалі жити, почали обговорювати умови проживання батька в його домі: щоб проживав як член сімї, не мав турбот ні про чисту одежу, ні про їжу, мав свою кімнату тощо, питання грошей не обговорювалося. Оформляти будинок вирішили на [PERSON] щоб він був хазяїном і щоб з нього можна було спитати за долю батька. [PERSON] запропонував оформити відносини договором купівлі продажу, враховуючи що договір буде оформлятися між родичами. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.\~\~ В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що [PERSON], [INFO], до 27 лютого 2009 року мешкав у власному будинку по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, що підтверджується ксерокопією паспорта на імя [PERSON], витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2009 р. /ас.9, 82/. 27 лютого 2009 року [PERSON] знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що підтверджується заявою про зняття з реєстрації місця проживання /ас. 196/. 5 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено такі угоди: договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0, 0844 га, розташовані по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, вартістю 88000 грн., договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 0919 га, розташовані по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, усього за 1000 грн., які посвідчено приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] та зареєстровані у реєстрі за № № 154, 157, що підтверджується відповідними копіями договорів, копією спадкової справи /ас. 38, 41, 79 96/. Після укладення оспорюваних угод 17.03.2009 року власник [PERSON] дав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] [INFO], що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання, ксерокопією паспорта на імя [PERSON]М./ас. 9, 194/. Згідно довідки характеристики Краснопільської селищної ради Сумської області від 28.12.2009 року № 244 [PERSON] має склад сімї з 4 х осіб, дружину, двох неповнолітніх дітей та тестя [PERSON] /ас. 77/. Як убачається з матеріалів справи, так і з показань сторін, що позивач має чотирьох дітей, три доньки та сина, у серпні 2008 року між батьком та дітьми відбулася розмова про його майбутнє, оскільки він мав похилий вік, стан здоровя значно погіршився і потребував сторонньої допомоги у веденні домашнього господарства та в належному утриманні будинку та надвірних будівель і було вирішено, що до [PERSON] перейде жити молодша донька, [PERSON] зі своєю сімєю і вони будуть його доглядати та утримувати до самої смерті на таких умовах: [PERSON] перейде жити на правах повноправного господаря, сімя [PERSON] продасть своє власне житло і буде постійно проживати в належному [PERSON] будинку, [PERSON] та його дружина, будучи обізнаними про стан здоровя та вік [PERSON], за усною домовленістю погодилися утримувати будинок і надвірні будівлі в належному стані, довічно утримувати [PERSON], проявляти турботу і увагу до нього. У [PERSON] ж за усною домовленістю буде окрема кімната з усіма предметами першої необхідності, він буде мати право вільно користуватися кухнею та іншими спорудами домоволодіння, у тому числі і будинком, а також його переконали, що нічого в його положенні щодо володіння і користування будинком не зміниться. Після вказаної домовленості у тому ж місяці сімя [PERSON] переїхала жити до [PERSON] , будинок, в якому мешкали до цього, вони одразу ж продали. Одразу ж після переїзду відповідач почав ремонтувати будинок, в якому мешкав позивач, було замінено вікна, перероблено опалення. Через декілька місяців після переїзду [PERSON] почав займатися оформленням документів на будинок та землю, що підтверджується ксерокопіями квитанцій фінансових установ /ас. 45-57/. Коли [PERSON] попросив [PERSON] знятися з реєстрації місця проживання, пояснюючи такий захід формальним для оформлення документів, [PERSON] одразу не знявся з реєстраційного обліку, вагався і лише під тиском родини [PERSON], погодився на виписку. 5 березня 2009 року між сторонами було укладено оскаржені угоди, після їх оформлення відносини між сторонами складалися добрі: проживали однією сімєю, разом харчувалися, він доглядав онуків та надавав їм кошти на подарунки із пенсії. У серпні 2009 року відповідач зі своєю дружиною, донькою позивача, змінили відношення до нього, почали ображати його словами, які принижують його людську гідність, влаштували сварку 09.08.2009 р., після якої він змушений був звернутися до працівників міліції. За результатами перевірки по заяві [PERSON] йому було відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо [PERSON] за ст.. 296 КК України за відсутністю складу злочину, що підтверджується копією постанови від 21 серпня 2009 року /ас. 10/. З 09 серпня 2009 року позивач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області, тимчасово, до вирішення справи у суді, мешкає у доньки [PERSON] [ADDRESS]. З вказаного часу [PERSON] не надає йому матеріальну допомогу, не цікавиться його життям та станом здоровя. За станом здоровя згідно довідки лікаря окуліста Краснопільської ЦРЛ Сумської області [PERSON] у 2008 році встановлено діагноз: вікова катаракта обох очей /ас. 127/; на прийомі у лікаря сурдолога 13.10.2009 року Сумської обласної клінічної лікарні Комунального закладу Сумської обласної ради встановлено діагноз: хронічний 2 сторонній адгезивний отит, туговухість 111 ступеню /ас. 74/. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначення. Помилка щодо мотивів правочинів не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Аналогічні положення містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 6 листопада 2009 року, де зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. У відповідності до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивіних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідач не заперечував пояснень [PERSON] про те, що після укладення договору купівлі продажу будинку він мав залишитись проживати у спірному домоволодінні і, приймаючи до уваги їх стосунки та домовленості, мав підстави розраховувати на те, що він буде надавати йому усіляку допомогу. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх пояснень щодо сплати ним коштів у сумі 90000 грн. продавцю за спірними угодами до моменту їх підписання і таких доказів суду не надано. З цього приводу відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON], яка задучена до участі в справі в якості третьої особи, дали зовсім різні пояснення. Відповідач зазначив, що кошти в сумі 90\~000 грн. особисто передав позивачеві за три дні до укладення договору, тобто 02 березня 2009 року, третя особа [PERSON] дала покази протилежні показам відповідача і зазначила, що кошти передавала батькові саме вона, а не її чоловік, ще 31 серпня 2008 року, тобто одразу після того, як вони продали свою хату, тобто міститься суттєва різниця в показах цих осіб. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача [PERSON] про те, що укладаючи оспорювані правочини, він неправильно сприймав природу правочинів на момент їх вчинення, а саме, мав на меті те, що він своїм підписом погоджується на договір довічного утримання: залишиться членом родини відповідача, буде проживати з ним у своєму будинку, а також те, що [PERSON] буде за ним довічно доглядати та забезпечувати продуктами харчування. Зобовязання відповідача про залишення [PERSON] членом його родини підтверджується фактом надання з його боку як власника домоволодіння по вул. Чкалова № 72 в смт. Краснопілля Сумської області згоди на реєстрацію [PERSON] за даною адресою після укладення оспорюваних угод. Суд вважає, що правочини вчинені з боку [PERSON] під впливом помилки, яка має істотне значення, неправильне сприйняття істотних умов угоди вплинуло на його волевиявлення. При відсутності такої помилки з його боку можна вважати, що правочини позивачем не були б укладені. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 203, 215, 229, 655 ЦК України,

Outcome: approved