Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частину квартиру та визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.08.2002 року по 17.12.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу шляхом інвестування коштів в будівництво ними була придбана квартира [ADDRESS]. На придбання квартири відповідачем було отримано кредит в ВАТ КБ Хрещатик. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, право власності на квартиру оформлено на відповідача. Враховуючи те, що квартира була придбана в період шлюбу, а також з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, вона вважає, що має право на 2\\3 частини квартири. Також зазначила, що відповідач не впускає її з сином до квартири, не дозволяє їм користуватися спірною квартирою, хоча вони з дитиною зареєстровані в ній. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за нею з урахуванням інтересів дитини право власності на 2\\3 частини квартири [ADDRESS], визнати за нею право користування вказаною квартирою та зобов"язати відповідача надати їй другий екземпляр ключів від квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] доповнила свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, визнати за нею право власності на 2\\3 частини квартир № 44 по вул. Милославській, 12-а в м. Києві, визнати за нею право користування частиною вказаної квартири, зобов"язати відповідача надати їй другий екземпляр ключів від квартири та розподілити залишок обов"язку по сплаті зобов"язань по кредиту між нею та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що 1 внесок на придбання квартири вони вносили із коштів, наданих його батьком після продажу земельної ділянки в розмірі 61.560 грн., власних зберігань та частини коштів дружини. Але дана частина була незначною. В подальшому всі внески він вносив особисто і з власних коштів, дружина участі в сплаті кредиту не приймала і не приймає. Тому він вважає, що якщо дружина і має право на якусь частку в праві власності на квартиру, то вона є незначною. Що стосується її та дитини права на проживання в квартирі, то він не заперечує цього права. Інші позовні вимоги він не визнає, оскільки вважає їх необгрунтованими. На підставі викладеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, повністю підтримала пояснення відповідача, просила позов задовольнити частково. Представник третьої особи ВАТ КБ Хрещатик в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року по 13.01.2009 року (а.с.6, 9). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). 15.11.2007 року відповідачем [PERSON] з ВАТ КБ Хрещатик було укладено Договір про участь у фонді фінансування будівництва виду частини площі житлового будинку № 6 по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва (а.с.118-121). Відповідно до умов [PERSON] передає Управителю у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність об′єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя з управління цими коштами, приймає на себе зобов"язання виконувати Правила ФФБ, а Управитель приймає кошти на рахунок ФФБ виду А частини площі житлового будинку № 6 по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФБ. Відповідно до п. 1. 7 [PERSON] об"єктом інвестування є трикімнатна квартира № 44, на 9 поверсі, загальною площею 99, 49 кв.м., житловою площею 56, 34 кв.м., вартістю 388.809 грн. 90 коп. 15.11.2007 року відповідач [PERSON] уклав Договір іпотеки № 37\\07-303М-01 з ВАТ Комерційний Банк Хрещатик (а.с.113-114). Відповідно до умов вказаного [PERSON] Іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов"язань у повному обсязі, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва від 15.11.2007 року. В забезпечення виконання зобов′язань за [PERSON] іпотечного кредиту ВАТ КБ Хрещатик з [PERSON] 15.11.2007 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов′язувалася відповідати за виконання зобов′язань перед Банком солідарно з відповідачем [PERSON] 22.05.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім′я відповідача [PERSON] (а.с.25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України об′єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, як це передбачено ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України. Згідно із ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об′єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив або пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного Кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків. При розгляді справи встановлено, що з травня 2008 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, однією сім"єю не проживають, що підтверджується копією позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу та рішенням суду від 05.12.2008 року про розірвання шлюбу. З письмових матеріалів справи вбачається, що 19.01.2007 року [PERSON] (батьком відповідача) була продана земельна ділянка за 61.560 грн., що підтверджується [PERSON] купівлі-продажу (а.с.27-28). В той же день 19.01.2007 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок ВАТ КБ "Хрещатик" грошові кошти в сумі 97.000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.29). В подальшому ці кошти 02.11.2007 року були перераховані на інший розрахунковий рахунок Банку в рахунок сплати першого внеску за квартиру, відповідно до умов [PERSON] про внесення змін до договору іпотечного кредиту від 15.11.2007 року (а.с.35), якими передбачено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок, відкритий в Банку. В подальшому, починаючи з травня 2008 року відповідачем [PERSON] постійно вносилися грошові кошти в рахунок погашення наданого кредиту самостійно, що підтверджується квитанціями (а.с.72-98). Будь-яких доказів того, що позивачка брала участь в інвестуванні будівництва зазначеної квартири та сплаті кредиту на її придбання в тому обсязі, в якому вона просить визнати за нею право власності на спірну квартиру, суду надано не було. Також слід зазначити, що станом на 01.05.2010 року залишок коштів, що підлягає сплаті по іпотечному договору, складає 272.954 грн. 84 коп. Тобто, на даний час сплаченою є лише частина коштів по іпотечному договору (приблизно 1\\3 частина), а тому і не може йти мова про поділ між подружжям всіє квартири та визнання права власності на позивачкою на 2\\3 частини, як вона просить в своїх позовних вимогах. За таких обставин суд вважає, що вся квартира [ADDRESS] не може вважатися спільним майном подружжя, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 2\\3 частини квартири не є підставними та обгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права користування жилим приміщенням, то суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки вона разом з дитиною зареєстрована в спірній квартирі [ADDRESS], а тому відповідно до вимог ст. 156 Житлового кодексу України має право нарівні з власником квартири на користування нею. Позовні вимоги [PERSON] в частині зобов"язання відповідача надати їй другий екземпляр ключів не можуть бути задоволені судом, оскільки не було доведено при розгляді справи факт відсутності у позивачки ключів від квартири та заперечення з боку відповідача на користування нею спірною квартирою. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу залишку обов"язку по сплаті зобов"язань по іпотечному договору, оскільки дане питання врегульоване відповідними договорами, укладеними між сторонами та Банком, а тому повинні вирішуватися Банком. Аналізуючи зібрані по справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнанню за позивачкою права користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 44 по вул. Милославській. 12-а в м. Києві. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню державне мито в сумі 1.200 грн., а з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial