Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 10000 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 04 листопада 2009 року була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON], якою він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та йому призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425 грн. Згідно висновку експерта-автотехніка №246 від 26.10.2009 року, вартість матеріальної шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди складає 9317 грн. 52 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Також, за проведення експертного дослідження, позивачем було сплачено 450 грн., які позивач також просив стягнути з відповідача. До теперішнього часу сума матеріальної шкоди, не відшкодована. Тому, він вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що саме він є власником транспортного засобу ВАЗ-2109, реєстраційний номер АЕ 2373 В А, яким керував [PERSON], внаслідок чого 05 жовтня 2009 року була скоєна ДТП. Пояснив, що разом з [PERSON] вони сплатили позивачу суму 3000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Загальна сума матеріальної шкоди ним не оспорюється. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти того, що ним 05 жовтня 2009 року о 18 годині 50 хвилин на перехресті рівнозначних доріг по вул.Кравченко та вул.Верстатобудівників у м.Павлограді Дніпропетровської області була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Зазначив, що суму 3000 грн. ним та [PERSON] було сплачено позивачу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, проте, доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі; що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та йому призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425 грн. (арк.с.5). Постанова суду від 04.11.2009 року набрала законної сили. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що власником транспортного засобу ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON]. Автомобіль ВАЗ-2105 реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON], 18.08.2004 року, на право розпорядження від його імені (продати, обміняти, подарувати, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення власних зобовязань) та право керування зазначеним транспортним засобом (арк.с.17). Згідно висновку експерта-автотехніка №246 від 26.10.2009 року, вартість матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 9317 грн. 52 коп. (арк.с. 19-24). Оскільки в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення встановлена вина [PERSON] в скоєні ДТП, який керував належним [PERSON] транспортним засобом, суд вважає, що обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди в сумі 9317 грн. 52 коп., необхідно покласти на відповідача - [PERSON]. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та третьої особи на те, що ними в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача було сплачено 3000 грн., оскільки ними не надано письмових доказів на підтвердження зазначеного, тим самим, ні відповідач, ні третя особа зазначених обставин не довели, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача. Відповідно до вимог ч.З ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача повинні бути стягнені судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 97 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді у сумі 120 грн. та витрати, повязані з проведенням експертного дослідження у сумі 450 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial