Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-18 00:00:00

19 червня 2010 року позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працював у шкідливих умовах праці на різних роботах у відповідача . Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 32 роки 1 місяць, а по професії підземного начальника дільниці 6 років 10 місяців. Протягом зазначеного періоду підпадав під шкідливу дію пилу, що перевищувала ГДК через недосконалість робочих місць. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 1 квітня 2010 року у нього було виявлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень первої-другої стадії \\ пиловий бронхіт 1-11 ст, емфізема легень 1-11 ст\\ ЛН першого-другого ступеню. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт №22 від 29 квітня 2010 року. За висновком МСЄК від 2.06.2010 року йому було встановлено безстроково 25% втрати професійної працездатності. [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті [PERSON] призначило йому щомісячні страхові виплати та виплатило одноразову виплату. Після отриманої травми значно погіршилися умови його життя, тому він вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди наявний, оскільки він частково на 25% втратив професійну працездатність в працездатному віці від хронічного професійного захворювання , що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті, так як його постійно давить сухий приступоподібний кашель , головний біль, запаморочення. Він змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною. В теперішній час його матеріальне становища суттєво погіршилось , він витрачає купу грошей на ліки. Також він не може виконувати важку чоловічу роботу , вся важка робота впала на плечі його дружини, яка також має слабке здоровя. Таке становище принижує його, він відчуваю себе інвалідом та сором перед оточуючими. Всі вказані позивачем факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань , значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки. Позивач оцінює моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача , у розмірі - 140000 грн., яку і просив стягнути на його користь. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача - ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в судовому засіданні з позовом не погодився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем [PERSON] та його представником не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства, а вимоги щодо розміру моральної шкоди завищені та не обґрунтовані. Вважає, що позивач не зазначає чітко у чому саме полягають порушення з боку відповідача норм законодавства, що в свою чергу потягло за собою наслідки у вигляді моральних страждань, у чому полягає та чим підтверджується вина підприємства. Також представник відповідача зазначив, що позивачу [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті [PERSON] було виплачено одноразову виплату та призначено щомісячні страхові виплати. Передбачене ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Саме такою особою і є позивач. Зазначені норми Кзпп України регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є субєктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, у тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору, а на інших підставах. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також про зміну образу і якості життя в звязку з втратою професійної працездатності. Згідно ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду заподіяну працівникові перекладено на роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином , ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2006 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 року положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розділ обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно вимог ст.268 ЦК України позови про відшкодування шкоди здоровю заподіяному при виконанні трудових обовязків не мають строку позовної давності. Із трудової книжки позивача встановлено, що позивач більш ніж 32 роки працював у відповідача на різних посадах. Протягом зазначеного періоду підпадав під шкідливу дію пилу, що перевищувала ГДК через недосконалість робочих місць. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 1 квітня 2010 року у нього було виявлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень первої-другої стадії \\ пиловий бронхіт 1-11 ст, емфізема легень 1-11 ст\\ ЛН першого-другого ступеню. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складе ний акт №22 від 29 квітня 2010 року. За висновком МСЄК від 2.06.2010 року йому було встановлено безстроково 25% втрати професійної працездатності. Із виписних епікризів позивача встановлено, що він неодноразово знаходився в медичних закладах на лікуванні у звязку з хронічним професійним захворюванням. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що позивачем не додано остаточних підтверджень про наявність моральних страждань є безпідставними. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода. Винним в отриманні позивачем втрати професійної працездатності 25% є відповідач. Суд вважає, що у звязку з хронічним професійним захворюванням на виробництві та отримані позивачем втрати професійної працездатності, порушено звичайний для позивача спосіб життя, він вимушений втрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Беручи до уваги, що обставини , викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, також встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. При обговоренні суми за причинену моральну шкоду, яку позивач оцінив у 140000 грн., суд виходить із принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи тяжкість наслідків у стані здоровя позивача, відсотків втрати професійної працездатності - 25%, вину підприємства у втраті професійної працездатності і заперечення цієї вини з боку підприємства. Суд вважає необхідним назначити позивачу компенсацію в розмірі 20000 гривень, що буде відповідати компенсації за спричинену моральну шкоду.

Outcome: partial