Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2006 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір кредиту № 22612/6, відповідно до якого позивач видав відповідачу кредит на суму 15.000 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних, строком до 26 вересня 2007 року. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем по договору кредиту № 22612/6 від 26 грудня 2006 року не виконав, позивач просив суд стягнути [PERSON] заборгованість у сумі 49.954 гривень 64 копійки, яка складається з: 15.000 гривень - заборгованість по сумі кредиту; 17.477 гривень 32 копійки - загальна заборгованість по сплаті відсотків, 17.477 гривень 32 копійки - штраф. 1 червня 2010 року представник позивача надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 61.159 гривень 02 коп., яка складається з : ~ 15.000 гривень - заборгованість по сумі кредиту; -23.079 гривень 51 копійка- нараховані відсотки, -23.079 гривень 51 копійка - штраф. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору кредиту № 22612/6 від 26 грудня 2006 року, посилаючись на те, що зміст договору суперечить актам цивільного законодавства, а саме ч. 2 ст. 11, ст. ст. 15, 21 Закону України « Про захист прав споживачів». Крім того, [PERSON] вважає, що умова договору щодо права Кредитної спілки «Україна» змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку в і д п о відно до ч.3 ст. 1056 ЦК України .є нікчемною. У зв'язку з вказаним, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір кредиту №22612/6 від 26 грудня 2006 року. У судовому засіданні представник позивача позов тіідтримав, посилаючись на обставини, які викладені у позові. У зустрічному позові представник позивача просив суд відмовити. Представники відповідача у судовому засіданні позов визнали частково, в частині стягнення з [PERSON] суми кредиту у розмірі 15.000 гривень, а в іншій частині просили суд відмовити у задоволенні позову, зустрічний позов просили суд задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у зустрічному позові. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2006 року Кредитна спілка «Україна» уклала з відповідачем [PERSON] договір кредиту № 22612/6, відповідно до якого позивач видав відповідачу кредит на суму 15.000 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних, строком до 26 вересня 2007 року ( а. с. 5). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач [PERSON] суму кредиту позивачу не повернув. Згідно до ч.І ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ч.І ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дійсна наявність цих грошових зобов'язань відповідача перед позивачем та їх розмір підтверджується кредитним договором № 22612/6, від 26 грудня 2006 року (а. с. № 5). Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 15.000 гривень. Стосовно позовних вимог Кредитної спілки «Україна» відносно стягнення з [PERSON] на свою користь суми нарахованих відсотків у розмірі 23.079 гривень 51 копійки, а також суми штрафу у розмірі 23.079 гривень 51 копійки, суд вважає, що у задоволенні вказаних вимог слід відмовити з наступних підстав. Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність стосовно залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно До закону. На підставі ч. З ст. 5, п. З ч. 1 ст. 34 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», таким видом діяльності є надання фінансових кредитів. У зв'язку з цим, при відсутності ліцензії Кредитна спілка «Україна» немає права вимагати сплати процентів та штрафних санкцій. У судовому засіданні представник позивача Кредитної спілки «Україна» пояснив, що у Кредитній спілці «Україна» відсутня ліцензія відносно діяльності залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Таким чином, суд вважає, представник позивача Кредитної спілки Україна» не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вймог стосовно стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Україна» суми відсотків та штрафу. З урахуванням вказаного, суд вважає, що вимоги Кредитної спілки «Україна» відносно стягнення суми відсотків та штрафу з [PERSON] є необгрунтованими та не заснованими на діючому законодавстві, у зв'язку з чим слід відмовити у задоволенні вказаних вимог за безпідставністю. Стосовно зустрічних вимог [PERSON] до Кредитної спілки «Україна» про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме : -- зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; ~ особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору кредиту № 22612/6 від 26 грудня 2006 року [PERSON] отримав від відповідача кредит у сумі 15.000 гривень та зобов'язався виплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі. 48% річних, строком до 26 вересня 2007 року (а. с. 5 ). Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає, що в момент укладення з Кредитною спілкою. «Україна» договору кредиту № 22612/6 від 26 грудня 2006 року [PERSON] здійснив своє волевиявлення, а саме підписав договір, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме [PERSON] отримав кредит у сумі 15.000 гривень, у зв'язку з чим у суду немає правових підстав для визнання договору кредиту недійсним. Оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, загальна грошова сума яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача складає 15.000 гривень. У зв'язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у сумі 51 гривні та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 гривень; В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, / які витратив позивач мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача [PERSON] (51+30=81) у сумі 81гривні.

Outcome: partial