Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

1.08.2007 року [PERSON] звернувся з позовом до АТП № 15107, [PERSON], [PERSON] про відшкодування в солідарному порядку майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В процесі розгляду справи він змінив підставу позову, визначивши відповідачем у справі [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.11.2005 року в результаті порушення [PERSON], який знаходився в трудових відносинах із [PERSON], «Правил дорожнього руху» відбулась дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої стало пошкодження автомобілю [NUMBER], власником якого є він. За висновком спеціаліста розмір майнової шкоди складає 21.263 грн. 79 коп. За проведення останнього ним було сплачено 364 грн. 65 коп., витрачені кошти на хімічну чистку пошкодженого автомобілю, відправлена телеграма на загальну суму - 602 грн. 75 коп. Посилаючись на відмову відповідача відшкодувати зазначені збитки в добровільному порядку, [PERSON] просив стягнути їх з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних, що становить 40.430 грн. [PERSON] стверджував також, що в результаті ДТП йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у зміні у звичайному укладі життя, незручностях через неможливість користування пошкодженим автомобілем, додаткових витратах, повязаних з ремонтом транспортного засобу. Розмір компенсації він визначив - 25.000 грн. Крім того, позивач просив присудити на свою користь судові витрати: на оплату правової допомоги у розмірі 2.400 грн., судового збору - 296 грн. 21 коп. та ІТЗ розгляду справи - 30 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно поштового повідомлення № 4231162 від одержання судової повістки відмовився та за п.8 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленим судом належним чином. Представник третьої особи АТП № 15107 просив розглянути справу на розсуд суду. Зясувавши обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2005 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес - Бенс 312Д» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Мельницькій в м. Одесі в порушення п. 13.1 «Правил дорожнього руху» не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку. В наслідок зіткнення автомобілі отримали пошкодження механічного характеру. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2006 року була встановлена вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, однак, провадження у справі закрито у звязку із закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі є обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи. Таким чином, пошкодження автомобілю позивача, який є його власником (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РМС № 189300 від 18.06.2002 року) під час дорожньої-транспортної пригоди є наслідком дій [PERSON], вина якого встановлена. Відповідно до ст. 1172 ЦК України шкоду, завдану своїм працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків відшкодовує юридична або фізична особа. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Судом встановлено, що 1.06.2005 року між ВАТ «Авто підприємство № 15107» та [PERSON], який займався індивідуальною трудовою діяльністю був укладений договір № 96 на обслуговування автобусного маршруту За п. 2.1 договору АТП № 15107 надало [PERSON] право на обслуговування постійного автобусного маршруту № 560 Білгород-Дністровський Одеса у режимі маршрутного таксі. За цим же договором водієм транспортного засобу марки «Мерседес - Бенс 312Д» державний номерний знак [NUMBER] став [PERSON] Пунктом 5.2 договору сторони обумовили, що у наслідку аварії відповідальність за заподіяну шкоду, спричинену третім особам несе [PERSON] Крім того, 1.07.2005 року між [PERSON], як фізичною особою підприємцем (свідоцтво про державну реєстрації фізичної особи підприємця № 123754) та [PERSON] укладений безстроковий трудовий договір № 3152, за яким [PERSON] як працівник виконував пасажирські перевезення, а [PERSON] здійснював оплату такої праці, забезпечував умови праці та відпочинку. Наявність трудових відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується також довідкою № 424 ДПА України та визнавалась представником відповідача в судовому засіданні. Оскільки на час ДТП [PERSON] знаходився у трудових відносинах із [PERSON], виконував свої трудові обовязки, керував належним відповідачеві транспортним засобом «Мерседес - Бенс 312Д» державний номерний знак [NUMBER] (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОІС 555156 від 10.05.2005 року) шкода заподіяна ним у звязку із виконаннями трудових обовязків, підлягає відшкодуванню відповідачем відповідно до ст. 1172 ЦК України. За висновком спеціаліста від 02.12.2005 року розмір майнової шкоди, заподіяної [PERSON] в наслідку пошкодження його автомобілю за вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди складає 21.263 грн. 79 коп. (клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи представником [PERSON] не заявлялось). Крім того, позивачем понесені витрати по оплаті проведеного дослідження у розмірі 364 грн. 65 коп. В добровільному порядку зазначені збитки відповідачем не відшкодовані та підлягають стягненню на користь позивача. При цьому, не заслуговують на увагу суду твердження представника відповідача про застосування до виниклих правовідносин статті 1187 ЦК України, за якою шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, оскільки Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.), а при розгляді справ про відшкодування шкоди, крім загальних підстав, передбачених ЦК України, настає відповідальність юридичної чи фізичної, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах винна особа була працівником цієї організації. (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). При таких обставинах, вимоги позивача про відшкодування шкоди [PERSON] в порядку статті 1172 ЦК України відповідають вимогам закону. Поряд з тим, вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь суми інфляції та 3 % річних від простроченої суми не підлягають задоволенню з наступних підстав. Закон встановлює обовязок боржник на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом за весь час прострочення у разі прострочення виконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, виниклі між сторонами правовідносини не є грошовим зобовязанням, а виникають із заподіяння шкоди. Оскільки [PERSON] не доведений причинний зв'язок між направленням ним телеграми вартістю 2 грн. 75 коп., хімічною чисткою салону спірного транспортного засобу вартістю 600 грн. та неправомірними діями [PERSON], його вимоги в цій частині є необгрунтовними. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»). В судовому засіданні встановлено, що з вини працівника [PERSON] [PERSON] позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених моральних стражданнях через пошкодження належного йому на праві власності автомобілю, що призвело до вимушених змін у звичайному укладі життя, незручностей в користуванні пошкодженим автомобілем, вимагало додаткових зусиль та непередбачених витрат на ремонт транспортного засобу. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1.000 грн. Судові витрати на оплату судового збору, документально підтверджені позивачем в процесі розгляду справи, підлягають стягненню на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 59 грн. Поряд з тим, судові витрати на правову допомогу у розмірі 2.400 грн. не підлягають стягненню на користь [PERSON] оскільки: За ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Позивачем в процесі розгляду справи не надано жодних доказів на підтвердження укладення ним договору про надання правової допомоги, в чому вона полягала, ким надавалась. В судових засіданнях приймав участь його представник на підставі нотаріально посвідченого доручення. Представник особи, яка бере участь у справі за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст. ст. 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника в суді.

Outcome: partial