Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду з позовом до Кіцманської музичної школи ім. В.Івасюка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилається на те, що з 05.09.2007 року вона працювала на посаді концертмейстера в Кіцманській музичній школі ім. В.Івасюка, а 02.01.2008 року була переведена на посаду викладача фортепіано і концертмейстерсва. Відповідно до наказу № 8-к від 08.02.2010 року її з 08.02.2010 року було звільнено з роботи у відповідності до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки вчинене з порушенням вимог ст. 43 Кодексу законів про працю України, а саме без згоди профспілкового комітету на її звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України і є наслідком вкрай неприязних стосунків які склалися між нею та директором музичної школи [PERSON], а також те, що були спроби звільнити її з роботи, безпідставне накладення дисциплінарних стягнень, постійні винесення на обговорення питання відносно неї в трудовому колективі. Просила позов задовольнити та поновити її на роботі, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали, підтвердили обставини викладені у заяві та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала заперечення на позовну заяву та пояснила суду, що вважає звільнення [PERSON] законним, а її позов безпідставним. Вважає, що звільнення [PERSON] відбулося на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством. Крім того, не було порушено законодавство і при винесенні їй усного попередження та доган від 17.10.2008 року та 23.04.2009 року. Що стосується надання дозволу профспілкового комітету музичної школи на звільнення з роботи [PERSON] відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, то на звернення директора музичної школи [PERSON] до профспілкового комітету школи від 26.04.2010 року профспілковим комітетом Кіцманської музичної школи ім. В.Івасюка, засідання якого відбулося 29.04.2010 року за участю [PERSON], було дано згоду на звільнення з роботи [PERSON] відповідно до п. 4 ст 40 КЗпП України. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2007 року [PERSON] працювала на посаді концертмейстера в Кіцманській музичній школі ім. В.Івасюка. 02.01.2008 року її було переведено на посаду викладача фортепіано і концертмейстерсва. (а.с. 16-18). На підставі наказу № 8-к, виданого 08.02.2010 року, позивачку [PERSON] було звільнено з роботи у відповідності до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин (а.с. 19). Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, підставою звільнення з роботи [PERSON] була відсутність її на робочому місці 13.01.2010 року без поважних причин, про що завучем Кіцманської музичної школи ім. В.Івасюка 13.01.2010 року було складено доповідну, так як [PERSON] в цей день займалася справами особистого приватного характеру, які можливо було владнати і в інший день та відмовилась надати пояснення з приводу своєї відсутності на роботі адміністрації школи. У звязку із виниклою ситуацією, додатково 26.04.2010 року директором музичної школи [PERSON] до профспілкового комітету школи була подана заява про розгляд питання про звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON] за прогул 13.01.2010 року, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Встановлено також, що позивачкою систематично порушувалася трудова дисципліна, а саме неодноразові прогули без поважних причин (а.с. 42, 43, 46) за які [PERSON] отримала дві догани 17.10.2008 року та 23.04.2009 року, її двічі брав на поруки трудовий колектив (а.с. 34). Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Наказом № 9-К від 13.04.2010 року було внесено зміни в наказ № 8-К від 08.02.1010 року про звільнення з роботи викладача [PERSON] та зазначено, що [PERSON], викладача фортепіанного відділу: концертмейстера та викладача по класу фортепіано, звільнити з роботи 08.02.2010 року у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України. У випадку не нарахування заробітної плати відповідно до наказу № 7-К від 14.01.2010 року викладачу [PERSON] за 13 січня 2010 року, а саме за 6 педагогічних годин, її не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю вона понесла матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну установі внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів по справі вбачається, що ненарахування заробітної плати викладачу [PERSON] за 13 січня 2010 року, а саме за 6 педагогічних годин відповідно до наказу № 7-К від 14.01.2010 року відбувалося у відповідності до норм чинного законодавства. У відповідності до норм ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути засновано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Як було встановлено судом, [PERSON] двічі оголошувались догани за порушення трудової дисципліни, що виразилось у безвідповідальному ставленні до виконання своїх обовязків, про що виносились відповідні накази. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Встановлено, що [PERSON] пропонувалось надати письмові пояснення та позивачка відмовилася від надання пояснень щодо її відсутності на робочому місці 13.01.2010 року. Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3,4,7,8 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь і тяжкість вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі наявні докази по справі, суд з достовірністю приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбувалося без порушень та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому в задоволенні її позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed