Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

18 травня 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова у звязку із відмовою відповідача у здійсненні йому перерахунку пенсії та просив суд: -визнати діяльність відповідача незаконною та винною; -зобовязати відповідача провести з 01.01.2004 року перерахунок та здійснити виплату позивачу заборгованість з державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком; -зобовязати відповідача,після здійснення відповідного перерахунку та виплати заборгованості з належних позивачу пенсійних виплат, призначити до виплати позивачу у законодавчо встановлених розмірах державну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов»язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особою, що відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 р. (далі - Закон N 796-XII) віднесена до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Внаслідок зазначеного, позивач перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та отримує державну та додаткову пенсії, виплата яких передбачена статтями 50 та 54 Закону N 796-XII. Посилаючись на те, що розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам передбаченим Законом N 796-XII та на відмову Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова привести їх у відповідність з вимогами Закону N 796-XII, просив суд задовольнити його позовні вимоги. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не зявився, надав заперечення проти позову позивача та просив суд розглядати справу за відсутності свого представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та обґрунтування їх вимог та заперечень в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом IIІ групи. Положеннями статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІI групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. З урахуванням Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року (Справа N 1-28/2008) на сьогоднішній день чинними є положення ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 р. якими встановлено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІII групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. За таких обставин суд визнає правильними та такими, що відповідають Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", твердження позивача про те, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" № 1 від 3 січня 2002 р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав та на яку посилається відповідач у своєму письмовому запереченні проти позову. Суд вважає необґрунтованим застосування частини п'ятої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд не бере до уваги положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем його конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Позивач просить зобов»язати відповідача провести перерахунок та виплату заборгованості з державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком з 01.01.2004 року. Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищенн6я розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюються за рахунок коштів державного бюджету» з 01.01.2002 року встановлено, що виходячи з розміру 19,91 грн провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Такими чином, відповідачем в цей період часу проводилися нарахування та виплати відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно наданих довідки МСЕК , копія якої долучена до матеріалів справи, позивачу з 01.06.2008 року встановлено 3 групу інвалідності на строк до 01.06.2011 року. Таким чином, у суду є законні підстави зобов»язати відповідача провести з 01.06.2008 року перерахунок та здійснити виплату позивачу заборгованості з державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. На підставі викладеного,

Outcome: partial