Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та просить Визнати незаконними дій відповідача щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку з 01.02.2009 року за користування кредитом за кредитним договором №ROHPG100100217 від 21.06.2007 року, оскільки така умова договору, починаючи з 09.01.2009 року, є нікчемною. Крім того, просить зобовязати відповідача провести перерахунок розміру грошових зобовязань та грошові кошти, нараховані ним на погашення пені та підвищення відсотків за користування кредитом, починаючи з 01.02.2009 року, віднести на погашення «тіла» кредиту та відсотків на рівні первинної домовленості по договору в розмірі 16,08%. Свої вимоги мотивує тим, що 21.06.2007 року між нею та Рівненською філією ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено кредитний договір №ROHPG100100217 про надання кредиту на придбання нерухомості для особистих потреб, згідно з яким розмір відсоткової ставки складає 16,08% річних, а розмір щомісячного платежу, відповідно 3169,87 грн. Свої обовязки по кредитному договору вона виконувала добросовісно, але 12.01.2009 року отримала від Банку листа за №\~20.1.3.2\\6-42059, датованого 25.12.2008 року, з повідомленням, що ПриватБанк змушений вимагати зміни умов кредитного договору і, що відсоткова ставка за кредитним договором з 01.02.2009 року складатиме 27,58% на рік. Як про те йшлося в названому листі, до 20.01.2009 року вона письмово заявила про свою незгоду із такою зміною умов договору і продовжувала після 01.02.2009 року сплачувати раніше визначений щомісячний платіж 3169,87\~грн. Про розмір нового щомісячного платежу 4796,39 грн. та про зміну відсоткової ставки на 27,58% річних з 01.02.2009 року Банк її письмово повідомив своїм листом від 12.11.2009 року № 5861. Вважає, що своїми діями відповідач порушив ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст.56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Постанову Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Крім того, вважає дії відповідача по підвищенню процентної ставки в односторонньому порядку з 01.02.2009 року незаконними, оскільки ч.2 ст.1056-1 ЦК України, яка набула чинності з 09.01.2009 року, прямо встановлено заборону банкам збільшувати розмір процентної ставки в односторонньому порядку. Просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку з 01.02.2009 року по кредитному договору №ROHPG100100217 від 21.06.2007 року і нарахуванню пені у звязку з таким підвищенням, та зобовязати відповідача зарахувати сплачені нею за цей період кошти на погашення «тіла» кредиту та відсотків на рівні 16,08% річних. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заявлений позов не визнав. Пояснив, що по закону, який діяв на момент укладення договору, дозволяється в одностороньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору. Крім того, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Тому Закон №661-VІ, в частині внесення змін до ЦК України (ст.1056-1) не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом. Виходячи із умов кредитного договору, зміна процентної ставки, яка була передбачена умовами договору позичальником погоджена. Останній підписуючи кредитний договір надав свою згоду на відповідні умови. Про зміну процентної ставки позичальнику було надіслано повідомлення від 25.12.2008 року. Оскільки право Банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності ЗУ №661-VІ від 12.12.2008 року, Банк дотримувався всіх вимог, передбачених умовами кредитного договору та діючого законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між [PERSON] і ПАТ\~КБ «ПриватБанк», в особі Рівненської філії «ПриватБанку» було укладено кредитний договір №ROHPG100100217 про надання кредиту на придбання нерухомості для особистих потреб. Згідно п.7.1 названого Договору розмір відсоткової ставки за користування кредитом складає 1,34% на місяць (відповідно 16,08% річних), а розмір щомісячного платежу - 3169,87 грн. В названому Кредитному договорі (п.2.3.1) передбачене право відповідача за певних умов в односторонньому порядку збільшувати відсотки за користування кредитними коштами. Однак кожне право має певну законодавчо визначену процедуру його реалізації. Статті 638-654 ЦК України, які регулюють питання укладення, зміни і розірвання договору, чітко не визначають в який спосіб проводиться зміна умов договору в односторонньому порядку і з якого часу вважається набутою зміна умов договору в односторонньому порядку. Натомість такий порядок встановлений абз.4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Про цей же порядок зміни відсоткової ставки йдеться і в названому Кредитному договорі. Пунктом 2.3.1 Кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору, зміни облікової ставки НБУ, зміні відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньо виваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньо виважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Надісланий позивачці лист за №20.1.3.2\\6-42059, датований 25.12.2008 року, не може вважатись тим повідомленням, про яке йдеться в названій вище нормі закону та п.2.3.1 Кредитного договору, оскільки датою вступу в чинність зміненої процентної ставки є 01.02.2009 року. Таким чином, дії відповідача щодо порядку збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 01.02.2009 року порушили умови Кредитного Договору, а також норми п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і самі по собі є підставою для визнання зміни відсоткової ставки недійсною. При цьому суд також бере до уваги, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав законної сили з 09.01.2009р., ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Суд не погоджується із запереченням відповідача, що названі норми закону, зокрема положення ст.1056-1 ЦК України не можуть застосовуватись для регулювання відносин за названим Кредитним договором тому, що він був укладений раніше, а названий закон не має зворотної дії в часі. Оскільки підвищення банком процентних ставок по кредиту являється юридичним фактом в рамках правовідносин, що тривають у часі (кредитний договір), то згідно розяснення Конституційного суду України № 1-рп від 09.02.1999 року стосовно офіційного тлумачення ст.58 Конституції України «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце». Таким чином, оскільки факт підвищення Банком відсотків в односторонньому порядку мав місце пізніше (з 01.02.2009 року) і продовжується під час дії ст.1056-1 Цивільного кодексу (яка діє з 09.01.2009 року) і яка прямо заборонила такі дії, то вони (дії відповідача) є незаконними. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2400 грн. а також про стягнення судового збору на користь держави у розмірі 51 грн., оскільки при подачі позову позивач була звільнена від сплати судового збору на законних підставах.

Outcome: approved