Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цією заявою, в обгрунтування якої вказав, що за трудовиим договоров він працював вчителем праці у Привільській ЗОШ до 09.04.2010 року, і в цей день був звільнений на підставі ст.41 п.З КЗпП України, яке вважає незаконним. Оскільки звільнення за цих підстав може мати місце, в разі вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Сам він вважає, що ним не було скоєно ніяких порушень педагогічної етики, тому звільнення з посади вважає незаконним, так як це протирічить вимогам ч.2 ст.26 ЗУ «Про загальну середню освіту» від 13.05.99 р. № 651 XIV : « звільнення з посади педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього закладу; а також вимогам п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів « № 9 від 06.11.92 р. «При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.2, п.З ст.41 КЗпП України, судом слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. 148,149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору». «Звільнення на може бути визнане правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами», що мало місце саме при його звільненні, тому, починаючись на вимоги ст.43 Конституції України, просить суд поновити на попередній роботі у Привільській [PERSON] ступенів на посаді вчителя праці. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги і наполягає на їх задоволенні. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що після роботи в школі ішов додому і знайшов мобільний телефон, який взяв із собою. На слідуючий день хотів повернути учениці, але в школі вже працювали робітники міліції, які вилучили телефон. Заяву писав під тиском і не заперечує, тому що побоявся повернути телефон, в який потім дома вставляв сім-карту, а ту сім-карту, яка знаходилась в телефоні учениці, викинув на вулиці. Тому вважає, що знайдений ним телефон не може бути розцінений як аморальний проступок вчителя. В зв'язку з чим просить скасувати наказ про його звільнення і поновити на посаді вчителя праці Привільської ЗОШ 1-3 ступенів. Представник позивача підтримав його вимоги і суду пояснив, що згідно Конституції України особа не може бути винною, поки не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Представник відповідача позов не визнав і вважає його повністю безпідставним і суду » пояснив, що є постанова суду про звільнення від кримінальної відповідальності позивача в зв'язку з його каяттям, яка вступила в законну силу, і це є підставою для його звільнення з посади за вчинення аморального проступку. Сам позивач не заперечує факт та обставини скоєння ним кримінального злочину. Оскільки ці обставини стали відомі работодавцю 08.04.2010року з подання слідчого, що стало предметом розгляду цього проступку на загальних зборах трудового колективу Привільської ЗОШ, де цей проступок був засуджений співробітниками школи, та на засіданні профспілкового комітету, який надав згоду на його звільнення з посади за вчинення аморального проступку. При цьому були виконані всі вимоги закону щодо процедури його звільнення. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабленим контролем тих, кого він виховує. Порушення моральних норм поведінки особами, які виконують виховні функції, тягне за собою не тільки моральний осуд, а й певні правові наслідки. Крім того відповідно до вимог п.1 ст.54 «Закону України про освіту» передбачається, що педагогічною діяльністю можуть займатись особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан, який дозволяє виконувати службові обов'язки. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вчинок позивача був розглянутий у трудовому колективі. В профспілковому комітеті цей проступок не розглядався. Було оголошено директором подання з міліції та висловилися члени колективу стосовно скоєного. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком дитини, у якої пропав телефон. Саме він вважає, що позивач не має права працювати вчителем, так як телефон зразу не повернув. Йому обіцяв звільнитися з роботи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вчитель був замішаний у тому, що вкрав телефон у учня, тому такий вчитель не може працювати на цій посаді: це не сумісне з цією професією.Навіть те, що він його знайшов і не повернув, вже неправильно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що про скоєне узнала зі слів самого позивача, і як він їй пояснив, що знайшов телефон і хотів потім повернути, але це було не так, він знайшов давно, а потім міліція вилучила телефон у нього. Вже потім узнала про те, що він звільнений з посади вчителя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була присутня на зборах трудового клективу, на яких вона здержалася, думала, що необхідно дати шанс чоловіку. Вважає, що необхідно було повернути річ. Зараз вона не знає, як дивитися в подальшому цьому працівнику в очі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач не віддавав телефон протягом більше місяця. Визнав свою провину і просив вибачення у всього колективу. Але вона вважає, що присвоєння - це вже злочин, і це аморально. Такий вчитель не може працювати на цій посаді і навчати дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що колишній вчитель працював у школі і зараз працює. Вчитель, який визнав свою провину, то він не повинен працювати на цій посаді і не повинен порушувати загальнолюдської цінності. Згідно наказу № 25-к від 09.04.2010 р. по відділу освіти Троїцької райдержадміністрації Луганської області позивач був звільнений з посади вчителя трудового навчання Привільської [PERSON] ступенів за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи, згідно ст.41 КЗпП України, на підставі докладної записки директора школи від 30.03.2010 р., згоди профспілкового комітету від 09.04.2010 р., виписки із зборів трудового колективу, протоколу № 3 від 09.04.2010 р. засідання профспілкового комітету (а.с.41), протоколу № 2 від 09.04.2010 р. (а.с.25). Докладною дирекції Привільської [PERSON] ступенів повідомляє, що вчитель трудового навчання обвинувачується в тому, що не віддав знайдений телефон учениці 7 класу. Телефон був вилучений 27.03.2010 р. Слідчі Троїцького РВ УМВС довели цю інформацію до відома, тому дирекція і більшість вчителів засудили вчинок позивача і рекомендують подати заяву про звільнення із школи за власним бажанням (а.с.26). Наказом № 13 по Привільській [PERSON] ступенів позивач звільнений з посади вчителя трудового навчання за вчинення аморального проступку, не сумісного із продовженням цієї роботи п.З ст.41 КЗпП України. Підстава - наказ по Троїцькому РВО від 09.04.2010 р.(а.с.29). Згідно протоколу № 1 зборів трудового колективу Привільської [PERSON] ступенів було визнано вчинок аморальним та прийнято рішення засудити вчинок вчителя та порушити клопотання перед начальником відділу освіти про звільнення за вчинення аморального вчинку (а.с.32-33). Відповідно запису в трудовій книжці на ім'я позивача він звільнений за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням цієї роботи п.З ст.41 КЗпП України на підставі наказу по Троїцькому РВО від 09.04.2010 р. та наказу № 25-к по школі № 13 від 09.04.2010р. (а.с.9-10). Постановою Троїцького районного суду Лугаської області від 28.04.2010 р. позивач звільнений від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами (а.с.11). Засіданням профспілкового комітету Привільської [PERSON] ступенів від 17.06.2010 р. протокол № 7 було прийнято рішення про звільнення позивача з посади вчителя за аморальний вчинок (а.с.35). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56,60 ЦПК України, і які вони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд бере до уваги час, що минув з моменту вчинення аморального проступку працівника, й інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що позивач на протязі тривалого часу утримував мобільний телефон учня, знаючи про те, що його розшукують, але про це нікого не повідомив. На момент виявлення цього проступку сам позивач визнав свою провину, про що просив пробачення у трудового колективу Привільської [PERSON] ступенів, на загальних зборах колективу 09.04.2010 р., який осудив поведінку позивача та клопотав про звільнення його за вчинення аморального проступку (а.с.32-33). За змістом ст.41 п.З КЗпП України під аморальним проступком слід розуміти винні дії (бездіяльність) працівника, які порушують норми суспільної моралі, суперечать виконанню працівником виховних функцій, дискримінують виховні повноваження працівника і не сумісні з виконанняи виховної функції. На цій підставі можуть бути звільнені особи, зазначені в ст.50 ЗУ «Про освіту», як учасники педагогічного процесу. Це - керівники, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники системи освіти. Як вбачається в матеріалів справи, пояснень сторін, позивач перебуває на посаді вчителя трудового навчаня Привільської [PERSON] ступенів, тобто був працівником освіти шкільного закладу з обов'язками виконувати виховні функції в навчальному процесі. Крім того, ст.41 п.З КЗпП України передбачає, що підставою для звільнення працівника може бути вчинення аморального проступку як пов'язаного, так і не пов'язаного з роботою, вчинення такого проступку як у робочий, так і у вільний час, лише за попередньою згодою профспілкової організації. З пояснень представника відповідача, свідків з'ясовано, що конфлікт з приводу утримання" позивачем мобільного телефону учня набув резонансного характеру, підірвав авторитет педагогічного колективу школи, а також мав негативний вплив на учнів школи та їх батьків, які знали про інцидент. Даний конфлікт вийшов за межі шкільного колективу і став відомий іншим працівникам освіти Троїцького району. На підтвердження скоєного позивачем, згідно постанови Троїцького районного суду Луганської області від 28.04.2010 р. він звільнений від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям. Це рішення суду не оскаржувалося й набрало законної сили. Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи здобуті у судовому засіданні докази в їх сукупності, поведінку позивача, суд оцінює як аморальну і не сумісну з продовженням роботи на посаді вчителя, а та обставина, що він хотів потім повернути мобільний телефон учня, його сімейний та матеріальний стан, не може бути підставою для визнання неправильним його звільнення за п. З ст.41 КЗпП України, оскільки він себе скомпрометував як педагог. Суд критично відноситься до пояснень позивача щодо упередженого та необ'єктивного ставлення до нього дирекції школи, та тлумачення ним аморальної поведінки, яка на його погляд ніяким чином не порушує педагогічної етики, тому вважає звільнення неправильним, так як воно проведено внаслідок загальної оцінки поведінки, непідтвердженої конкретними фактами, що вплинуло на його звільнення, оскільки позивач протирічить своїм поясненням стосовно скоєного і визнаного ним проступку, а також поясненням свідків та матеріалам справи, які були досліджені у судовому засіданні. Будь-яких порушень адміністрацією відділу освіти Троїцької районної державної адміністрації трудового законодавства України при звільненні [PERSON] з посади вчителя трудового навчання Привільської [PERSON] ступенів судом не встановлено. На підставі п.З ст.41 КЗпП України та

Outcome: dismissed