Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 13 травня 2010 року судом було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності щодо прийняття змін до позовних вимог в частині щодо збільшення позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди в сумі 173 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ті обставини, що він в період з 1990 року працював:підземним прохідником, підземним черговим електрослюсарем на шахті «Північна» РУ імені Кірова, шахта «Родіна» Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та з 23.11.2008р. звільнений в звязку з виходом на пенсію. Рішенням ЛЕК (лікувальної експертної комісії) Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 13.01.2009р., протокол № 101 йому встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба синдроми вираженої периферичної ангіодистонії та вегетативно - сенсорної полінейропатії, з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, дефартрозу ліктьових суглобів, трофічне порушення кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..(пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст..). Комісією в складі представників: \~ \~ \~ \~адміністрація ш. «Родіна», санітарно-епідеміологічної станції Саксаганського району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків..., лікар - невропатолог 4 - ї міської лікарні, проведено розслідування \~ \~ \~ \~та \~ \~ \~ \~складено Акт розслідування № 02/2002 моїх професійних захворювань \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~12.02.2002р.. Відповідно пункту 17 причиною професійних захворювань є запиленість повітря робочої зони, рівень фізичного перенавантаження та вібрація. Від 25.02.2002 р. за висновком МСЕК йому первинно було встановлено 25% професійної втрати працездатності, при наступному переогляді від 02.07.2008р.йому було встановлено 40% професійної втрати працездатності безстроково, з яких 20% первинно ХОЗЛ, 5% - туговухість, 15% - вібраційна хвороба. Позивач зазначив, що він втратив працездатність, являється інвалідом,змушений звертатися за допомогою лікарів, в результаті переносить фізичний біль та моральні страждання, а саме: турбує важкість та хрипи в грудях; виникає сухий кашель; підвищення артеріального тиску; стійкий біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах; оніміння кінцівок. Протягом 2002 - 2009р.р. перебував систематично на стаціонарному та проходив амбулаторне лікуванні, в звязку з загостренням симптомів захворювань. Покращення стану здоровя не відмічає, навпаки, посилюються больові відчуття, лікування не завжди являється ефективним, так як захворювання є хронічними - поступово прогресує розвиток патології опорно - рухового апарату та нервової системи. Спричинену моральну шкоду він оцінює в розмірі 125 000 грн., просить стягнути з відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. 13 травня 2010 року у судове засідання належним чином сповіщений позивач не з»явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача, який діє на підставі довіреності - [PERSON] в судовому засіданні зазначив щодо можливості розгляду справи за відсутністю його довірителя, оскільки останній, за станом свого здоров»я не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надав йому, як представнику усі повноваження що передбачені законодавством України. Також, представник позивача заявив клопотання, в якому просив суд, прийняти збільшення суми позовних вимог, просить стягнути на користь позивачу 173 000 гривень, при цьому послався на те що з 01.01.2010р. мінімальна заробітна зросла до 867грн., тому максимальна сума за спричинену моральну шкоду повинна становити 173 000грн., крім того, представник послався на обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що позивачу відповідно до наданої в судовому засіданні довідки МСЕК, від 04.03.2010 року, вже встановлено 65% професійної працездатності та третю групу інвалідності - безстроково, що підтверджує погіршення стану здоров»я позивача, який змушений систематично звертатися за допомогою лікарів, в звязку з отриманими профзахворюваннями, відчуває постійно свою неповноцінність. В зв'язку з вказаним, йому порушено нормальний спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові зусилля для організації свого життя. Представник відповідача - [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що для встановлення факту спричинення позивачеві моральної шкоди, необхідне проведення медико-соціальної експертизи і її висновок. До суду позивач такий висновок не представив, у зв'язку з цим Фонд вважає, що позивачеві моральна шкода не причинена. Крім того, у відповідності з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 р.» п. 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 в частині «відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України № 717 - V від 23.02.2007 р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до яких всі норми даного закону, якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоровя позивача, наслідки визвані захворюванням, відсоток втрати професійної працездатності, настання інвалідності, встановлення безстроково втрати працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6, 13, 21 та частини З ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності. Поясненнями представника позивача, представником відповідача, матеріалами справи, а саме копією трудової книжки позивача (а.с.4-9) встановлено, що позивач [PERSON] працював в період з 25.06.1990 року - підземним прохідником, підземним черговим електрослюсарем на шахті «Північна» РУ імені Кірова, шахті «Родіна» Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та 23.11.2008р. був звільнений у звязку з виходом на пенсію. Згідно до наданої Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці Саксаганського району №2/2 - 2036 від 03.12.2001р.(а.с.14-16) вбачається, що на робочому місці позивача були перевищення гранично допустимих норм праці, а саме запиленість повітря робочої зони - 17,6 мг/мЗ при гранично допустимій нормі (ГДН) 2,0 мг/мЗ; вібрація - 117,8 дБ при ГДН 112 дБ; рівень фізичного перенавантаження - підйом та переміщення ваги масою до 50 кг на відстані від 10 до 50 кг. Від 12.02.2002р. комісією в складі представників: адміністрація ш. «Родіна», санітарно-епідеміологічної станції Саксаганського району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків..., лікар - невропатолог 4 - ї міської лікарні, проведено розслідування та складено Акт розслідування № 02/2002 (а.с.12-13). Відповідно пункту 17 причиною професійних захворювань є запиленість повітря робочої зони, рівень фізичного перенавантаження та вібрація. За висновком МСЕК від 25.02.2002р. (а.с.Ю) позивачеві первинно було встановлено 25% професійної втрати працездатності, при наступному переогляді від 02.07.2008року (а.с.11) було вже встановлено 40% професійної втрати працездатності безстроково, з яких 20% первинно ХОЗЛ, 5% - туговухість, 15% - вібраційна хвороба. Лікарями протипоказано: важка праця, пил, вібрація, несприятливий мікроклімат. Однак, відповідно до висновку МСЕК від 04.03.2010 року, який було надано в ході розгляду справи, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності - безстроково. Тобто, з огляду на надані документи, вбачається постійне погіршення стану здоров»япозивача. Відповідно до наданих в якості доказів позовних вимог позивача виписних епікризів, позивач в результаті отримання профзахворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному та проходив амбулаторно лікування в 4 -й міській лікарні (неврологічне відділення) та в Українському науково- дослідному інституті промислової медицини міста [PERSON] (а.с. 17-20). З документів медичних установ, наявних в матеріалах справи, встановлено, що позивач повинен спостерігатися у лікарів; призначена антигіпертензивна терапія; щорічні курси стаціонарного та амбулаторного лікування; оздоровлення в санаторіях, профілакторіях; санаторно - курортне лікування ( Хмільник, Миронівка); прийом медикаментозних препаратів. Згідно Постанови Фонду соціального страхування... позивачеві від 14.06.2008р. було виплачено одноразову допомогу та виплачуються щомісячні страхові виплати (а.с.21-30). За таких обставин, суд вважає, що позивачеві заподіяний як фізичні, так і моральні страждання та збиток, які і підлягають компенсації. У підтвердження позовних вимог представником позивача також було зазначено, що у теперішній час позивач не може забезпечувати собі достатнє матеріальне забезпечення, не може виконувати звичайну роботу, відчуття постійного болю, неповноцінності викликає в нього дратівливість. Через матеріальне положення, яке погіршилося, позивач змушений змінити свій спосіб життя, обмежити себе в харчуванні, придбанні одягу, предметів домашнього побуту. Всі одержувані від держави кошти, витрачає в основному на ліки. Змушені зміни в життєвих та сімейних відносинах, викликають у позивача моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Всі вказані факти та обставини призводять до значних моральних страждань та переживань, які значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв'язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя. Як було зазначено вище, згідно висновку МСЕК від 25.02.2002р. (а.с. 10) позивачеві первинно було встановлено 25% професійної втрати працездатності, при наступному переогляді від 02.07.2008року (а.с. 11) було вже встановлено 40% професійної втрати працездатності безстроково, з яких 20% первинно ХОЗЛ, 5% - туговухість, 15% - вібраційна хвороба. Однак, відповідно до висновку МСЕК від 04.03.2010 року, який було надано в ході розгляду справи, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності - безстроково, тобто, висновок МСЕК з приводу профзахворювання, дата якого є датою страхового випадку, настав вже після 1 квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 40 000 грн. з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно з ч.І ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». По справі було встановлено, що позивач був застрахований відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та згідно висновку МСЕК йому встановлено 65% втрати працездатності і 3-тя група інвалідності, підставою цьому стала робота позивача у шкідливих умовах праці. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кіровоградській області визначено, що положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» слід розуміти, як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Тобто, рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року встановлено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачу і моральну шкоду в зв'язку з тим, що на той час, коли позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності, а це було у 2002 році, згідно зі ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодовувати заподіяний громадянам збиток від нещасних випадків, включаючи і моральну шкоду, покладено було на відділення виконавчої дирекції Фонду... Той факт, що у відповідності з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 р.» п 22 ст. 71 зупинено дію абз. 4 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» - в «частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку»», на думку суду не може бути прийнято до уваги. Згідно рішень Конституційного Суду № 6- рп/2007 р. від 09.07.2007 р. № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р. « Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію, чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина». Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Зважаючи на ступінь втрати професійної працездатності позивача - 65%, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання інвалідності, а також той факт, що з 01 січня 2010 року мінімальна заробітна плата становить 867 грн., а оскільки сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 40000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 25.02.2002 року, від дати встановлення стійкої втрати працездатності в наслідок профзахворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року про позовну давність, відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 25.02.2002 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому посилання відповідача на вказані Закони, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд вважає необгрунтованими. Тобто, право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.З ст.22 [PERSON] України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Як зазначалось вище, право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті працівника, за рахунок Фонду відповідно до зазначеного вище Закону передбачено ст. 9 Закону України Про охорону праці. Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, у судовому засіданні, на підставі ст.. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст.. 60 ЦПК України доказів суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат. Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» сторони у справі звільнено від державного мита.

Outcome: partial