Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги електрозв,язку Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що [PERSON], перебуваючи абонентом заявника, не виконала умови договору, а саме, не сплатила заборгованість в розмірі 2204 гривень 71 копійку за період квітень 2006 по серпень 2006 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив стягнути на їх користь з відповідача 2204, 71 гривень основного боргу, 51,00 гривень держмито, а також 30 гривень витрат за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи, а всього позивач просив стягнути з відповідача - 2285грн.71 коп. Відповідачка та її представник [PERSON] проти позову заперечували, посилались на те, що між відповідачем та ВАТ « Укртелеком» не укладався договір на послуги електрозв,язку. Крім того, замовлення та отримання нею з квартирного телефону послуги на міжнародних напрямках не відбувалось. Суд, вислухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідачка користувалася послугами зв,язку на підставі укладеного договору на телефон 516379. Після вимоги позивача подати письмову заяву на переключення цього телефону, відповідачка подала таку заяву 22.07.2004 року, в якому споживачка обрала « авансову» систему оплати послуг електрозв,язку. Однак, після 18.08.2004 року позивач, без зміни та переукладання договору від 22.07.2004 року, відключив договірний телефон № 7753492, та, на підставі, відповідно до пояснень представників позивача у суді, наряду від 18.08.2004 року, підключив інший телефон № 7754792. Пропозицій від позивача про зміну чи переукладання договору відповідачка не отримувала. Таким чином, позивачем послуги електрозв.язку по телефону 7754792 надавались без укладання договору та без узгодження із споживачем умов такого договору. Цей факт також підтверджувався і представниками позивача у судових засіданнях. Відповідно до норми ст..63 Закону України « Про телекомунікації» умовами надання послуг є укладання договору. Діюче законодавство допускає можливість надання послуг і без укладання письмового договору. Так, п. 2, п. 10 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг ( постанова КМУ від 09.08.05 року № 720) передбачено надання телекомунікаційних послуг без договору: лише за умови « або оплати замовленої споживачем послуги», тобто, наданню послуг має передувати їх оплата. Оплаті підлягає лише « замовлена» споживачем послуга. Відповідно до п. 34 « правил надання..»: « розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору або без договору за оплату в разі одержання споживачем замовленої за попередньою ( авансовою) оплатою послуги». За відсутності договору, позивачем не надано доказів того, що послуга міжнародного телефонного зв,язку відповідачкою замовлялась. Відповідно до п. 14 ч.1 Закону України « Про телекомунікації»: « споживачі мають право на відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли». Відповідно до п. 36 « Правил…»: « Надання послуги припиняється в момент, коли внесена споживачем сума коштів вичерпується». Згідно з наданим позивачем в матеріали справи « Розрахунок суми заборгованості за період квітень 2006 по серпень 2006 року» в першому рядку вміщено суму: борг - 32,56, в графі « сальдо на початок місяця». Тобто, на 01.04.2006 року відповідачка мала неоплачені надані послуги у сумі 32,56 гривень. Враховуючи цю обставину, позивач повинен був припинити надання всіх телекомунікаційних послуг до внесення відповідачкою суми попередньої оплати. Але позивач цю вимогу законодавства не виконав. Відповідно до п. 161 « Правил»: « оператор має право у разі швидкого зростання обсягу спожитих послуг…, що може бути наслідком несанкціонованого використання кінцевого обладнання… припиняти надання телекомунікаційних послуг». Але цим правом позивач не скористався. Лише 04.04.2006 року відповідачці зателефонувала оператор позивача та повідомила про різке збільшення обсягу спожитих послуг. Відповідачка негайно, в той же день, 04.04.2006 року звернулась до позивача із заявою, враховуючи те, що їй не було відомо про таке різке збільшення обсягу послуг. Лише 06.04.2006 року до неї завітав електромонтер ЦТЄ МТС та склав акт про те, що 06.04.2006 року сторонніх підключень не виявлено. Розподільча коробка з телефонними дротами знаходиться за межами квартири відповідачки на загальному коридорі, доступ до цієї коробки є вільним для бажаючих. Стан цього телекомунікаційного обладнання вбачається із доданих до матеріалів справи відповідачкою фотографій. Ніякого захисту від сторонніх підключень позивачем не здійснено. Опитаний у судовому засіданні 13.04.2010 року спеціаліст ВАТ « Укртелеком» підтвердив, що за таких умов не виключена технічна можливість підключення інших сторонніх осіб до телефонної лінії відповідачки та користування міжнародними послугами іншими особами. З його слів: « стан та конструкція будинків, які будувались 20 30 років тому не дозволяє виконати надійний захист телемереж від підключень інших осіб до телефонних ліній споживача». З відповіді ВАТ « Укртелеком» від 04.05.2006 року № 02/10 2364 на звернення відповідачки, їй роз,яснюється, що міжнародні телефоні розмови це результат автоматичного дозвону на модемний пул, розташований в далекому зарубіжжі. Тобто, ВАТ « Укртелеком» не виключає можливості несанкціонованого підключення до телефонної лінії споживача без відома споживача або посередництвом відповідних вірусів або через набір відповідних команд, невідомих споживачу. Показаннями спеціаліста у судовому засіданні,а також із відповідей ВАТ « Укртелеком» на звернення відповідачки не виключається можливість несанкціонованого, без відома та згоди споживача, встановлення несанкціонованих міжнародних з,єднань під час роботи в мережі інтернет: на комп,ютері споживача з,являється програма, яка розриває зв,язок з провайдером абонента та самостійно встановлює його з зарубіжним провайдером. Відповідно до вимог п/п 17 п.1 ст. 39 Закону України « Про телекомунікації»: « оператори зобов,язані вживати заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами». Відповідно до п. 3. 34 « Ліцензійних умов провадження діяльності у сфері телекомунікацій» ( наказ Держкомзв,язку № 132 від 17.06.2004 року), ст..1 « Інформаційна безпека телекомунікаційних мереж», ч.3 ст. 9, п. 17 ст. 39 Закону України « Про телекомунікації», Статуту Міжнародного Союзу електрозв,язкупозивач повинен вживати всі можливі технічні заходи для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж та до інформації, яка передається цими мережами, забезпечувати захист каналів, інформації, яка передається цими каналами та обладнання електрозв,язку. Крім того, як вбачається із наданих позивачем пояснень, оператор нараховує додаткову оплату в розмірі до 2% суми включно, нарахованої за розрахунковий період за надані у кредит послуги». Зважаючи на те, що відповідачка не замовляла ці послуги та не погоджувала оплату у кредит», такі нарахування є незаконними. Таким чином,заборгованість, яка нарахована позивачем, виникла з вини самого позивача, в силу п. 14 ст.32 Закону України « Про телекомунікації» відмова споживачки від оплати послуг, які вона не замовляла, не передбачених договором, є правомірною. Посилання позивача, що заборгованість могла виникнути в зв,язку з користуванням відповідача послугами ВАТ « Укртелеком» суд до уваги не приймає, оскільки відповідач придбала картку провайдера ТК « Вілком», який розташований за адресою: м. Харків, вул.. Конева,2, з чітко визначеним часом користування, за паролями та логинами, вказаними в картці, набрала телефони « Вілком» і таким чином користувалась Інтернет. Відповідно до даних « вілком» споживач [PERSON] не використала час, оплачений нею, тобто, провела менше розмов, ніж оплатила. Згідно з наданими даними [PERSON] 02.04.2006 року послугами Інтернет не користувалась. Позивач нарахував основну суму боргу за розмови з телефону відповідачки з африканською країною за дату 02 квітня 2006 року ( 59 хвилин.Х 2). Тобто, розірвання зв,язку під час роботи в Інтернет і заміни номеру дозвону статиь не могло з огляду на те, що відповідачка не виходила в інтернет 02.04.2006 року і не могла мати розмови з африканськими країнами. З боку позивача не надано належних і безспірних доказів, що відповідачка користувалася послугами електрозв,язку за які їй була нарахована оплата в сумі 2204 гривень 71 копійка. В той же час позивач жодним чином не спростував в наведені в рішенні заперечення відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов заявлено безпідставно і тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed