Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач в позовній заяві до суду просить визнати незаконним та скасувати рішення Бобровицької міської ради від 10.11.2009 року № 210 ,яким вона та її син зняті з квартирного обліку, просить зобов'язати Бобровицьку міську раду поновити її на квартирному обліку з 17.02.1993 року та зобов'язати Бобровицьку міську раду надати їй та членам її сім'ї квартиру відповідно до норм , передбачених постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2009 року ]\\2І037 в будинку по вул. Чернігівська, 1 1 ,посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Бобровицької міської Ради від 17.02.1993 року вона була поставлена на квартирний облік. Рішенням №210 Бобровицької міської Ради від 10.11.2009 року вона та її син були зняті з обліку на підставі забезпечення середнім розміром житлової площі на кожного члена сім'ї 8,5 кв. м. З даним рішенням вона не згодна з наступних підстав. Відповідно до статті 34 ЖК України вона та член її сім'ї - син , потребують забезпечення житлом. Вона проживає в [INFO] , який належить на праві особистої власності [PERSON]. [PERSON] являється батьком її покійного чоловіка, тобто її свекром. Відповідно до статті 64 ЖК України вона не є членом сім'ї [PERSON], спільно з ним не проживає і спільного господарства не веде. Оскільки він проживає в іншій сім'ї в с. Кобижча Бобровицького району , їй дозволено тимчасово проживати в даному будинку в одній лише кімнаті, тому що вона була дружиною їх сина . Проте в будь-який час їй можуть запропонувати залишити цей будинок і вона вимушена буде піти. Власного іншого житла в неї немає. Житлові умови матері не дозволяють їй з сином проживати в неї: згідно рішення № 35 від 17.02.1993 р. Бобровицького району Чернігівської області. На її звернення до виконкому міської ради від 28.10.2009 року вона отримала відповідь 10.11.2009 року № 02-18/ 666, яка сама собі суперечить: « Ваша сім'я складається з двох осіб - ви та син, і проживаєте на не зареєстрованій житловій площі, що на праві власності належить вашому свекру [PERSON]Л.» Цим самим вони не заперечують , що її сім'я складається з двох осіб, вона та син, що доводить ,що вона не може бути членом сім'ї [PERSON] В усній формі у них була домовленість про те, що вона буде проживати в будинку в одній кімнаті площею 10 кв.м. Оплату комунальних послуг вона здійснює сама, як плату за проживання в кімнаті. Відповідно до медичної довідки в неї вроджений порок серця, ревматизм. Дана хвороба входить до переліку хвороб, який дає право поставити її на облік . На сьогоднішній день її синові більше 9 років , а тому це також є підставою щоб поставити її на облік. Відповідно до постанови від 14.06.2000 року №963 особи зазначені в ній ,мають право на отримання житла в Державному фонді. В зазначеному переліку включено вихователів , вихователів - методистів. Відповідно до довідки з місця роботи вона працює на посаді вихователя, вихователя -методиста. Відповідно до Постанови Кабміну №1037 від 23.09.2009 року надання в подальшому квартири належного розміру є таким 21 кв.м. загальної площі на одного члена сім»ї та 10,5 кв.м. додатково на сім»ю. Тривалий час (період з 1990 по 2007 рік ) в м. Бобровиця не велося будівництво і питання про забезпечення житлом не піднімалося. Проте на даний час в м. Бобровиця по вулиці Чернігівська ,11 побудовано житловий будинок, 85 квартир в якому придбані Державною іпотечною установою і розподілені з грубими порушеннями законів та інших нормативних актів, що свідчить про зловживання владою місцевих чиновників при їх розподілі . За збігом її колега [PERSON] теж перебувала (з 1996 року) на квартирному обліку , і вона з членами своєї сім»ї проживає в свекра свого покійного чоловіка .її не знято з квартирного обліку і надано квартиру. З даного фонду , відповідно до постанови повинні забезпечуватися особи , які перебували на обліку , станом на 01.01. 2009 року , а не особи , поставлені на облік після зазначеної дати ,яких міська рада в порушення цієї постанови включила до списку осіб на їх отримання і навіть ігноруючи закон видала ордери. Все вище зазначене дає їй право претендувати на житло. Питанням розподілу даних квартир , а саме погодження списків відповідно до Постанови Кабміну №1037 від 23.09.2009 року займалася Координаційна рада з питань розподілу квартир , що придбані Державною іпотечною установою при Кабінеті Міністрів України , а попередньо списки складалися обласними держадміністраціями. Відповідно до чинного законодавства рішення виконкому може бути оскаржене до вищестоящого виконавчого комітету. Нею 09.11.2009року ,13.11.2009 року , 26. 11.2009 року були подані скарги до вищестоящих органів, проте грубо ігноруючи закон відповіді їй Бобровицькою районною радою ,та державною адміністрацією не було надано. Зі скаргою вона звернулась і до обласної райдержадміністрації, проте і звідти відповіді вона не отримала. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала посилаючись на слідуючи обставини : Рішенням виконкому міської ради від 10.11.2009 року № 210 позивачку було знято із квартирного обліку па підставі п. 26.1 Правил обліку громадян та п. 5.1. Постанови обласної ради від 07.01.1985 року Х»3 (відсутність підстав для надання житлового приміш;ення, забезпечення середнім розміром житлової площі на кожного члена сім'ї - 8,5 кв. м.). Згідно п. 1 ст. 34 Житлового Кодексу України, ст.13. п.1 Правил обліку, громадян які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень визнаються громадяни, що забезпечені жилою площею нижче за рівень, визначений, зокрема для Чернігівської області п.5.1 Постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профсоюзів від 07.01.1985 року № 3. Позивач та її син проживають та зареєстровані на житловій площі, що на праві власності належить її свекру - [PERSON], який, за словами позивачки, на даний час проживає у іншому населеному пункті. На момент смерті чоловіка (2003 рік) позивачка не була з ним розлучена, другий раз в шлюб не вступала. У будинку свекра постійно проживала із 1999 року та проживає по даний час. Даний будинок був і залишається єдиним та постійним місцем проживання її та сина. Позивачка користувалася будинком нарівні із його власником, оскільки, при вселенні у будинок не було складено іншої угоди про порядок користування будинком (договір найму відсутній). Відсутній, також, договір щодо оплати за користування жилим приміщенням, що належить гр. [PERSON] на праві приватної власності, оплати за комунальні послуги тощо. Позивачка та її син згідно п. 1 ст. З СК України є первинним осередком суспільства, разом з тим вони є членами сім'ї її свекра - [PERSON] (ст. 64, ст. 156 ЖКУ). Сімейні відносини із свекрами позивачки створені на підставі її шлюбу з їх сином [PERSON], який за законом був єдиним прямим спадкоємцем на будинок, у якому зараз проживають позивачка та її син. Тобто, згідно зі ст. 156, 64 ЖКУ та враховуючи вищезазначене можна стверджувати що позивачка та її син сприймалися та є членами сім'ї власника будинку [PERSON] Житлової площі згаданого будинку (45,9 кв.м.) та житлових кімнат - 4, вистачає для проживання чотирьох осіб. Житлом свекра позивачка та її син не можуть розпоряджатися (застава, продаж тощо), але мають повне право на проживання в ньому ( ст. 156 (абзац 4) ЖКУ, ст. 64 (абзац 2). Будинок у хорошому санітарно-технічному стані, благоустроєний ( є акт обстеження побутових умов проживання).З цих підстав представник відповідача просить в позові відмовити. Вислухавши сторони ,допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],дослідивши всі матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню . До таких висновків суд прийшов із слідуючих підстав : Відповідно до СТ.47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право громадянина закріплено і в ст.1 ЖК України. В суді встановлено, що позивачка рішенням виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 17.02.1993 року була поставлена на квартирний облік. Позивачка та її син проживають та зареєстровані в [INFO], що на праві власності належить її свекру - [PERSON], який в даному будинку не проживає з 1998 року і на даний час проживає в с.Кобижча, що підтверджується витягом з домової книги ,який позивачка надала в судове засідання ( а.с.93,94 ) В даному будинку позивачка проживає з 1999 року. Між власником даного будинку і [PERSON]А в 2003 році після смерті його сина, а позивачки чоловіка, укладено в усній формі договір найму житлового приміщення - однієї кімнати на умовах оренди зі сплатою всіх комунальних послуг і платежів, де і проживає позивачка з сином на даний час, що підтверджується письмовою заявою [PERSON]Л, власника даного будинку. Наданими квитанціями і іншими документами платіжними доведено, що комунальні платежі сплачує позивачка як плату за проживання в одній із кімнат будинку, відповідно до укладеного в усній формі договору найму. Хоча договір найму житлового приміщення не був укладений в письмовій формі, суд вважає, що по фактичним обставинам він є дійсним, так як позивачка і це доведено в суді, проживає тільки в одній відведеній їй власником будинку кімнаті, сплачує всі платежі, тобто виконує всі умови такого договору. Таким чином позивачка відповідно до ст.34 ч.1 п.5 ЖК України має право на поліпшення житлових умов, так як тривалий час-більше 6 років проживає за договором найму в будинку, який належить іншій особі на праві приватної власності. Відповідно до довідки з мед. установи в позивачки вроджений порок серця, ревматизм. Відповідно до Наказу МОЗ України №52 від 08 лютого 1985 року про затвердження переліку хронічних хвороб, в звязку з якими особи, що ними страждають, не можуть проживати в комунальній квартирі чи окремій кімнаті з членами сімї з останніми змінами і доповненнями від 27.04.93 року за №91 до таких осіб відповідно до розділу 1 частина 1 належать особи, які мають захворювання сердечно-судинної системи - ревматичні і інші органічні ураження серця порушенням кровообігу ПБ-111 ступенів. Вказана обставина свідчить про те, ш;о позивачка і із таких підстав має право на поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 ч.іп З ЖК України .так як хворіє на тяжку хронічну хворобу, в звязку з чим не може проживати в комунальній квартирі або в окремій кімнаті з членами сімї. В суді також встановлено, іцо на сьогоднішній день позивачка проживає в кімнаті плоіцею 10 кв.м будинку власника із своїм сином, якому більше 9 років ,тобто в одній кімнаті проживають дві особи і норма забезпеченості житлової плоїці складає по 5 кв.м на одну особу, що згідно п. 5.1. Постанови обласної ради від 07.01.1985 року №3 не відповідає нормі забезпечення середнім розміром житлової площі на кожного члена сім'ї - 8,5 кв. м. Дана обставина є також однією з підстав для визнання того, що позивачка має право на поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 ч1 п.1 ЖК України, так як вона і син забезпечені житловою площею нижче за рівень, що визначається в установленому законодавством порядку. За таких підстав суд вважає не обгрунтованими і безпідставними твердження представника відповідача про те, що позивачка забезпечена середнім розміром житлової площі на кожного члена сімї, так як нею даний факт не доведено, а складений акт членами житлової комісії від 05 листопада 2009 року про обстеження житлових умов позивачки не відповідає дійсності і є формальним. Членами комісії, як видно із даного акту ,і які були допитані в судовому засіданні в якості свідків і які кожний окремо пояснили , що обстежувався увесь будинок, зазначена вся його житлова площа і кількість осіб, які там зареєстровані, а також кому належить даний будинок. В акті зазначено, що в будинку зареєстровані позивачка, її син, власник і його дружина. Однак жодного слова в акті не вказано ,в якій кімнаті проживає позивачка, які в неї умови для проживання, не опитані власник будинку, його дружина , хоча сам акт носить назву обстеження житлових умов саме позивачки. Допитані в суді особи, які приймали участь в обстеженні таких умов проживання позивачки і складали акт підтвердили вище зазначене. Не дивлячись на те, що даний акт є суто формальним, не відповідаючим дійсності на підставі його Рішенням виконкому міської ради від 10.11.2009 року № 210 позивачку було знято із квартирного обліку па підставі п. 26.1 Правил обліку громадян та п. 5.1. Постанови обласної ради від 07.01.1985 року №3 (відсутність підстав для надання житлового приміщення, забезпечення середнім розміром житлової площі на кожного члена сім'ї - 8,5 кв. м.). Посилання представника відповідача про те, що згідно зі ст. 156, 64 ЖКУ позивачка та її син є членами сім'ї власника будинку [PERSON] є безпідставними, так як згідно ст.64 ч.2 ЖК України до членів сімї відносяться особи, які постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що позивачка і власник будинку спільного господарства не ведуть 1 проживають окремо. А той факт, як стверджує представник відповідача, ьцо позивачка має право проживати в будинку власника, то це прямо передбачено в СТ.64 ч.З ЖК України. Однак позивачка має право проживати в даному будинку власника і користуватись даним житлом лише за наявності у власника права приватної власності на цей будинок. Виникнення прав позивачки на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на цей будинок право позивачки на користування цим будинком. Вказані обставини, які досліджені судом, дають підстави суду прийти до висновку, що позивачка і її син мають право на поліпшення житлових умов відповідно до вимог СТ.34 ЖК України, п.13 підпункт 1, З, 4, Правил обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов ,і надання їм жилих приміщень ,а тому рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради № 210 від 10.11.2009 року ,в частині зняття [PERSON] та її сина з квартирного обліку - п.8 додаток 8 п.2 па підставі п. 26.1 Правил обліку громадян та п. 5.1. Постанови обласної ради від 07.01.1985 року ЛтЗ (відсутність підстав для надання житлового приміщення, забезпечення середнім розміром житлової площі на кожного члена сім'ї - 8,5 кв. м.).є безпідставним, необгрунтованим і не законним, так як прямо протирічить вимогам житлового законодавства і тому підлягає скасуванню. Крім того, зняття позивачки з квартирного обліку на підставі п.26.1 Правил обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов ,і надання їм жилих приміщень ,є порушення процесуальної сторони прийняття такого рішення, оскільки в Правилах пункту 26.1 не існує, а є пункт 26 з рядом абзаців і підпунктів, а тому суд вважає, що при прийнятті рішення відповідач не вірно послався на конкретну норму нормативно-правового акту. Прийшовши до висновку, що оскаржуване рішення підлягає з вказаних судом підстав скасуванню, суд вважає за необхідне зобов»язати Бобровицьку міську раду поновити [PERSON] на квартирному обліку з 17.02.1993 року . Стосовно вимог позивачки про надання їй та членам її сім'ї квартиру відповідно до норм , передбачених постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2009 року №1037 в будинку по вул. Чернігівська, 11,то вони не можуть бути задоволені, так як довідкою Бобровицької міської ради підтверджується ,що у комунальній власності Бобровицької міської ради відсутні квартири у будинку № 11 по вулиці Чернігівській м. Бобровиця , так як 17 грудня 2009 року Бобровицька міська рада забезпечила видачу ордерів на всі 85 квартир ,придбаних Державною іпотечною установою. А відповідно до ст. 58 ЖК України - єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер ,який може б\\т:и видано лише на вільне жиле приміщення. в судовому засіданні дослідженими доказами встановлено відсутність квартир у даному будинку , а тому вимоги позивача в цій частині є незаконними ,не обґрунтованими і такими ,що не підлягають задоволенню ,так як вони повністю спростовані наданими представником відповідача і дослідженими в суді доказами. Враховуючи викладене та

Outcome: partial