Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом про поділ в натурі квартири, згодом уточнивши позовні вимоги просила встановити порядок користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Квартира знаходиться у спільній частковій власності та складається із двох житлових кімнат. Між нею та іншим співвласником квартири [PERSON] виникають спори про порядок користування квартирою, вона не може вільно користуватись спірною квартирою. Просила виділити в її користування кімнату розміром 12 кв. м. та балкон, а відповідачу виділити в користування кімнату розміром 16 кв.м., кухню, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що є інвалідом з дитинства (ДЦП) та потребує постійного стороннього догляду, 21.05.2004 року померла його мати [PERSON], а 15.04.2007 року помер батько [PERSON] Після його смерті відповідач залишився один, без постійного щоденного догляду та матеріальної підтримки, під збігом тяжких для нього обставин, розшукав знайому своїх батьків [PERSON] та запропонував скласти заповіт на її користь в обмін на догляд та матеріальну підтримку, однак позивач відмовилась, а через півроку сторони домовились про те, що [PERSON] подарує 1\\2 частину квартири [PERSON], а взамін мав намір отримати матеріальну та фізичну допомогу. Однак з часом позивач відмовилась надавати таку допомогу. Вважає, що договір укладений під впливом тяжких для нього обставин та на вкрай невигідних умовах, тому повинен бути визнаний судом недійсним. Позивач у судовому засіданні доводи позову підтримала, проти задоволення зустрічного заперечувала з тих підстав, що після смерті батька, велика кількість людей постійно турбувались про відповідача, йому надавалась соціальна допомога Територіальним центром самотніх пенсіонерів, яка надається і до цього часу. Також пояснила, що її сімя товаришувала із сімєю відповідача ще з 1971 року, майже всі свята святкували разом, а вона сама із відповідачем були добрими друзями, він навіть пропонував їй одружитись, вона піклувалась про відповідача постійно, а після смерті батька почала ще більше приділяти уваги піклуванню про [PERSON], ніякого договору окрім дарування, з відповідачем не укладала, хоча постійно за ним доглядала, як за товаришем, зробила у квартирі ремонт, встановила душову кабіну та зручну сантехніку. Тому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги про визнання недійсним договору та просив відмовити у задоволенні первісного позову, пояснивши також, що подання зустрічного позову мотивоване тим, що він не хоче бачити у своїй квартирі сторонніх людей. Представник відповідача [PERSON] також первісний позов не визнав, наполягаючи на задоволенні зустрічного позову відповідача. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на прав спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] являється інвалідом першої групи з дитинства (дитячий церебральний параліч). 21 травня 2004 року померла його мати [PERSON], а 15 квітня 2007 року помер його батько [PERSON]. 15 січня 2008 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], даний заповіт скасований у січні 2010 року. 11 вересня 2008 року [PERSON] подарував 1\\2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується копією договору дарування частини квартири, посвідчений Державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Судом встановлено, що дійсно смерть близьких людей відповідача та наявність у нього важкої хвороби з дитинства є тяжкими обставинами для відповідача. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що після смерті батька [PERSON], йому допомагали, надавали матеріальну та моральну підтримку велика кількість людей: його друзі, в тому числі і [PERSON], сусіди, а також йому надавалась соціальна допомога Територіальним центром самотніх пенсіонерів, яка надається і до цього часу. Батьки [PERSON] були дуже добрими знайомими батьків відповідача, вони дружили ще з 1971 року, часто приїжджали один до одного, святкували разом свята. Дані факти сторони не заперечували та підтверджуються свідченнями свідків. Зокрема, свідок [PERSON] допомагала виносити речі, коли робився у квартирі ремонт, і тоді чула від відповідача, що він хоче щоб із ним проживала [PERSON] Свідок [PERSON], товариш відповідача, перебуває у дружніх стосунках із [PERSON], надав покази про те, що завжди надавав допомогу [PERSON] безплатно, із [PERSON] часто зустрічались у квартирі, разом святкували різні свята, зустрічали втрьох Новий Рік. Свідок [PERSON], соціальний працівник, надала покази про те, що двічі в тиждень відвідує [PERSON], приносить йому продукти, ліки, спілкується із ним, така допомога надається безкоштовно. Свідок [PERSON] знає сімю [PERSON] із 70-х років, надав покази про те, що після смерті батька відповідач був у пригніченому стані і майже рік він не дзвонив свідку, на даний час бачаться дуже часто, майже кожного дня. Свідок [PERSON] знає [PERSON] із дитинства, перебуває у дружніх стосунках, надав покази про те, що після смерті батька відповідач був у дуже поганому стані, навідувався до нього дуже часто, окрім його робочих днів. Про договір дарування нічого не знав. Сам відповідач не заперечував, що з 1982 по 1985 рік працював нотаріусом, а ще за життя батька і до січня 2010 року працював в аптеці, однак виконував роботу вдома. [PERSON] знає ще з 70 років, оскільки її сімя була у дружніх стосунках із його сімєю. Також підтвердив, що нотаріус перед посвідченням договору приїжджала до нього додому та розяснювала наслідки вчинення договору дарування квартири. Більше нікому відповідач не пропонував укласти ні договір дарування, ні будь-який інший договір. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Даний вид договору є безумовним і не встановлює обов'язку для обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Таким чином, враховуючи всі вище викладені обставини справи, зокрема те, що за відповідачем здійснювалось піклування багатьох людей безплатно, він добре знав наслідки укладення такого правочину, а про намір відчужити квартиру позивачу свідчить також складений ним заповіт на користь [PERSON], та беручи інші істотні обставини справи, судом не встановлено факту збігу тяжких для відповідача обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з його волевиявленням укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Вимоги позивача про визначення порядку користування квартирою підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦПК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності якщо квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином слід встановити наступний порядок користування приміщення квартири [ADDRESS]: виділити в користування [PERSON] кімнату, розміром 12 кв.м., виділити в користування [PERSON] кімнату розміром 16 кв.м. Приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та балкону залишити в загальному користуванні. На підставі викладеного та

Outcome: partial