Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

27 квітня 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи внаслідок аварії, щодо яких встановлено причинний зв»язок з Чорнобильською катастрофою. Знаходиться на обліку в [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради. Йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виплачувалась щорічна допомога на оздоровлення у таких розмірах: за 2008 рік 90 грн., за 2009 рік 90 грн. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинні виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. З урахуванням отриманої допомоги на оздоровлення на момент виплати: за 2008 рік - (515 грн. х 4) -90 грн. = 1970 грн., за 2009 рік - (605 грн. х 4) - 90 грн. = 2330 грн. Таким чином, його право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у повному обсязі було порушено, сума недоплати складає 1970 грн. + 2330 грн. =4300 грн. З вимогою зробити перерахунок та виплатити йому недоплачені суми допомоги на оздоровлення він звернувся із заявою до [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради. Але йому в перерахунку коштів було відмовлено. Просив суд визнати дії відповідача про відмову йому у перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Стягнути з відповідача на його користь недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 4300 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] праці та соціального захист\' населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради [PERSON] з позовними вимогами не згодна. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області [PERSON] в судове засідання не з»явилася, але надала суду письмові заперечення, в яких просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Справу розглядати у її відсутності. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплату Полтавській області. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], представника [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), є інвалідом 3 групи, повязаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченнями серії А №014321 від 04.02.1993 року, серії Б № 502603 від 01.10.2001 року (а.с.5) та відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Частиною 7 ст.48 вищевказаного Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент здійснення виплати. Позивачу допомога на оздоровлення за 2008-2009 роки була призначена у таких розмірах: 2008 рік 90 грн., 2009 рік 90 грн. Всього 180 грн. Тоді як відповідно до Законів України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2008-2009 роки» [PERSON] повинна була бути нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у таких розмірах: за 2008 рік - (515 грн. х 4) -90 грн. = 1970 грн., за 2009 рік - (605 грн. х 4) - 90 грн. = 2330 грн. Сума недоплати складає 1970 грн. + 2330 грн. =4300 грн. Відповідно до ч.І ст.1 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розвязання повязаних з нею проблем медичного та соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. У відповідності до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України в 2006 році доповнила Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Крім того, делегуючи повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку проведення таких виплат, Верховна Рада України зазначеним законом не надавала йому право змінювати розмір в сторону зменшення, передбачених законом виплат. Так, зокрема, відповідно до ст.67 вказаного Закону конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Також необхідно зазначити, що зазначені Постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовим актами (прийнятими на виконання закону), тому у разі виникнення колізії між їх нормами та нормами закону, застосуванню підлягають положення останнього. Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному спорі застосуванню підлягає ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Отже, позивач мав право на отримання в 2008 році, в 2009 році щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, встановлених Законами України про Державний бюджет на відповідні роки. Також суд зазначає що пунктом 28 розділу П Закону України від 28.12.2007 року, № 107-У1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частину 4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено в такій редакції: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 вказаний пункт Закону визнано неконституційним. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тому ч,4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діє в редакції, яка була до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам З групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Частиною 5 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян. Доводи відповідачів про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобовязань. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання разової грошової допомоги у розмірі, встановленому ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в 2008 році, в 2009 році та необхідність [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради здійснити перерахунок та нарахувати позивачу за вказаний період у встановлених ч.4 ст.48 вищезазначеного Закону розмірах. На підставі викладеного,

Outcome: approved