Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є інвалідом 3 групи, що встановлена внаслідок захворювання, яке повязане з впливом аварії на ЧАЕС. Крім того ч.1 ст.14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі-Закон-796-XII) від 28 лютого 1991 року 796-XII їй повинна виплачуватись щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Всупереч положень статті 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, відповідач на думку позивачки виплачував їй додаткову пенсію в розмірі меншому ніж це передбачено ст.50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення статті Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю було обмежено. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. 6-рп/2007 та 10-рп/2008 від 22.05.2008р. положення, що призупиняли дію статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Таким чином, відповідач був зобовязаний здійснювати виплату належну їй щомісячну додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2007-2010 роки. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а рішення Конституційного Суду є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач як орган владних повноважень, відмовив їй в гарантованому Конституцією України та ст. 50 Закону України від 28 лютого 1991 р. №796-XII праві. Вважає, що відмова відповідача є незаконною, оскільки відповідно до статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII соціальні гарантії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Розмір щомісячно додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII складає 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які витратили працездатність складає: з 1 січня 380 грн., з 1 квітня 387 грн., з 1 жовтня 395 грн. Тому позивачка просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі меншому ніж передбачено статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII « Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , тобто менше 50 відсотків мінімальної пенсії за віком . Зобовязати відповідача здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, передбачених статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII « Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за період з 15 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року включно. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала повністю, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду свої письмові заперечення на позов та пояснив, що він заперечує в задоволенні позову позивача, просить суд відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що в червні 2010 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоровю в розмірі меншому 50 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача [PERSON] Пенсійного Фонду в Корюківському районі здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у відповідності до норм статті 50 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату з 15 лютого 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року Також судом встановлено, що позивачка є інвалідом 3 групи, що встановлена внаслідок захворювання, яке повязане з впливом на аварії на ЧАЄС, та віднесена до першої категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до пояснень представника відповідача позивачка перебувала на пенсії по інвалідності та отримувала окрім цього в вказаному періоді додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров»ю як інвалід 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вище зазначені обставини справи не є спірними. Спірним у справі є питання правомірності нарахування та виплати позивачці протягом 2007-2010 року розміру додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яку позивачка отримує відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, та в інших випадках передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України»Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ (надалі спеціальний закон), оскільки відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Виходячи з загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору суд приходить до висновку що при розрахунку державної та додаткової пенсії позивачці, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Отже на думку суду, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд приходить до висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсії позивачці застосуванню підлягає ст.50 Закону України №796, а не Постанови КМУ зазначені представником відповідача в письмовому запереченні, а саме №654 від 16.07.2008 року та № 530 від 28.05.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Положення частини 3 статті 28 Закону №1058-УІ не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. Враховуючи вищевказане на думку суду позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки в частині визнання неправомірними дій [PERSON] Пенсійного Фонду в Корюківському районі Чернігівської області щодо виплати позивачці [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі , яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 3 групи , в меншому розмірі ніж визначеному ст.50 Закону України « Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 рок, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 31 травня 2010 року. Також підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки в частині зобовязання управління пенсійного Фонду України в Корюківському районі Чернігівської області здійснити позивачці [PERSON] донарахування (перерахунок) та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі , яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 3 групи, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком , за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 31 травня 2010 року, за виключенням виплаченої додаткової пенсій за вказаний період . Так як позивачка є потерпілою від ЧАЄС і звільняється від сплати державного мита, а позов задовольняється судом частково, відповідач відповідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» також звільнений від сплати державного мита, тому ці судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial