Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

23.06.2010р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2009 року у відділі РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано між ними шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 114. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], 22.06.2009р.н., який після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачкою. Шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, між ними втрачене почуття поваги, їхні стосунки не відповідають тим вимогам, що являють собою ознаки сімейних стосунків, сумісне проживання та збереження сімї стало не можливим, вважає, що сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, на примирення не згодний. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на розірванні шлюбу, оскільки сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, на примирення незгодний, подальше збереження шлюбу вважає неможливим та недоцільним. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 050589, 15 травня 2009 року у відділі РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано між сторонами шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 114. Згідно з копією свідоцтва про народження, під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], 22.06.2009р.н., який після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачкою. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у Постанові № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, між ними втрачене почуття поваги, їхні стосунки не відповідають тим вимогам, що являють собою ознаки сімейних стосунків, сумісне проживання та збереження сімї стало не можливим, сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, сторони на примирення не згодні. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вище викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини, що змусили позивача наполягати на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, шлюб носить формальний характер, що в силу ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved