Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що з 11.10.1979 року по 23.12.1997року працював підземним гірничим робітником, крипільником ,підземний гірничий майстер ш. «Гігант». З 23.03.1998р по 05.07.2006р. , підземний машиніст ППН , підземний гірничий майстер, оператор пульта дільниці ВШТ, шахти «Батьківщина» ВАТ " КЗРК " , де і була заподіяна шкода його здоров'ю. У зв'язку із заподіянням шкоди, 28.08.2006р. вперше пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності. При повторному огляді МСЕК від 27.09.2007р. процент втрати працездатності і група інвалідності залишились без змін і були встановлені безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі постановою від 12.09.2006 р. призначило йому щомісячні страхові виплати по 1185,34 грн., виходячи із середнього заробітку в сумі 1975,56 грн., що передували до настання страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1975,56*60%). Крім того, йому була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 19840,00грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167, 1168 ЦК України йому відповідачем відшкодована не була. Починаючи з 2006р. щорічно обстежувався та лікувався у таракальному відділені клініки інституту, останній раз у листопаді грудні 2008р. та листопаді грудні 2009 року. Рішенням ЛЕК інституту від 04.06.2006р. протокол №1386 встановлено проф. захворювання. Відзначається погіршення стану здоров'я з 2006 року в останнє проходив обстеження і лікування в грудні 2009р. у клініці інституту зі скаргами на задишку при незначному фізичному навантаженні, частий сухий кашель, біль та важкість у грудній клітці, головний біль, підвищення АТ, постійний біль у поперековому відділі хребта, судоми у нижніх кінцівках, запаморочення, загальну слабкість, швидку втому. Професійне захворювання унеможливило його повноцінне життя, його життя перетворилось в суцільне фізичне і моральне страждання в наслідок інвалідності і професійного захворювання, вважає що йому заподіяна моральна шкода. . Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 173800 гривень дасть йому можливість пройти необхідні курси лікування з застосуванням сучасних ефективних лікарських засобів, що поліпшить стан здоров'я, дасть можливість придбати путівку лікування в санаторії, матеріально допомогти родині, що у свою чергу зменшить його фізичні і моральні страждання, зменшить душевну біль. Вважає, що при ухваленні рішення по позовній заяві суд зобов'язаний врахувати ступінь ушкодження здоров'я, а також те, що його фізичні і моральні страждання і переживання носять тривалий і незворотний характер. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просив стягнути з відповідача на його користь в відшкодування моральної шкоди 173800 гр. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 11.10.1979 року по 23.12.1997року позивач працював підземним гірничим робітником, крепільником, підземним гірничим майстром ш. «Гігант». З 23.03.1998р по 05.07.2006р., підземним машиністом ППН , підземним гірничим майстром, оператором пульта дільниці ВШТ, шахти «Батьківщина» ВАТ " КЗРК " , де і була заподіяна шкода його здоров'ю. У зв'язку із заподіянням шкоди, 28.08.2006р. позивач вперше пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності. При повторному огляді МСЕК від 27.09.2007р. процент втрати працездатності і група інвалідності залишились без змін і були встановлені безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі постановою від 12.09.2006 р. призначило йому щомісячні страхові виплати по 1185,34 грн., виходячи із середнього заробітку в сумі 1975,56 грн., що передували до настання страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1975,56*60%). Крім того, йому була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 19840,00грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167, 1168 ЦК України йому відповідачем відшкодована не була. Позивач починаючи з 2006р. щорічно обстежувався та лікувався у таракальному відділені клініки інституту, в тому числі у листопаді грудні 2008р. та листопаді грудні 2009 року. Рішенням ЛЕК інституту від 04.06.2006р. протокол №1386 встановлено проф. захворювання, установлений наступний діагноз:1. Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, ЛН другого ступеня. 2. Радиколопатія справа , часто рецидивуючий перебіг, з вираженими порушеннями біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом. 28.08.2006р. позивач вперше пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності. При повторному огляді МСЕК від 27.09.2007р. процент втрати працездатності і група інвалідності залишились без змін і були встановлені безстроково. Причиною професійного захворювання є робота протягом 26 років і шість місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості, шуму. При цьому позивач піддавалася шкідливому впливу наступних виробничих факторів: маса вантажу що підіймалася та переміщувалася до 80 кг. при нормі до 30 кг; температура повітря + 15С при нормі +16 - +19С;відносна вологість повітря 93% при нормі до 30-80%; запиленість 4,2 - 7,6 мг/м3 при ГДН 2,0 мг/м3 протягом 81,5% робочої зміни; нахили тулуба вимушені більше 30 градусів за зміну 124рази , норма 51-100 раз; про що свідчить акт №20 розслідування хронічного професійного захворювання від 25 липня 2006 року п.17. В п.19 зазначеного Акту указані посадові особи, які порушили законодавство про охорону праці, вини позивача в отриманні професійного захворювання не встановлено. Вина ВАТ „Кривбасзалізрудком полягає в тому, що керівництво ВАТ „Кривбасзалізрудком під час праці позивача на підприємстві не виконала вимоги ст. 13 Закона України «Про охорону праці» в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці, не забезпечило достатнього оснащення засобами малої механізації підземних дільниць та не здійснювало належного контролю за їх застосуванням. Вищезазначене підтверджується Актом (форми П-4) розслідування хронічного професійного захворювання від 21.04.09 року, а також санітарно-гігієничною характеристикою умов праці від 25.09.08 року. Факт вини підприємства підтверджується висновкам МСЕК від 28.08.2006 року, від 27.09.07 року, виписками з історій хвороби позивача. У позивача на підставі висновку МСЕК від 28.08.06 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Нормою ст. 1167 ЦК України, що набрав чинності з 2004 року встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку праця в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості, шуму, стала причиною профзахворювання позивача, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода в наслідок професійного захворювання, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач відкрите акціонерне товариства «Криворізький залізорудний комбінат». При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що в наслідок професійного захворюванням порушено звичайний \~для \~позивача спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту розлідування хронічного професійного захворювання форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.04.09 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах, не забезпечення відповідачем - відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 28.08.2006 року встановлено 60% втрати професійної працездатності в наслідок професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 55000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved