Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області/далі - УПСЗН Лозівської міської ради/ про визнання дій неправомірними. Вимоги обгрунтував тим, що він є інвалідом III групи, відноситься до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС, а тому відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»/далі - [PERSON] № 796-ХІІ/ має право на виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідач ці обставини не брав до уваги та за 2009 рік виплатив йому щорічну допомогу в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України. Вважає, що такі розміри щорічної допомоги визначені без урахувань положень ст. 48 Закону № 796-ХІІ. Просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути з УПСЗН Лозівської міської ради недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 2430 грн. В судове засідання відповідач не з'явився, про місці, день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В запереченнях на позов просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в абсолютних сумах у межах асигнувань. У зв'язку з цим, УПСЗН Лозівської міської ради здійснювало виплати позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562. Дослідивши наведені доводи сторін та перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Положеннями Закону № 796-ХІІ визначено основні засади реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ інвалідам II і групи передбачена допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Судом достовірно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 1 категорії, його визнано інвалідом III групи за захворюванням, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, і відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ він має право на державну соціальну підтримку у вигляді щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. У 2009 році позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 90 І грн. В березні 2010 року позивач звернувся до УПСЗН Лозівської міської ради із заявою про І перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 20д9 рік в законодавчо І встановлених розмірах (а.с.7). на яку отримав відповідь-відмову від 13.04.2010 року (а.с.6). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право позивача на своєчасне І нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в належному І розмірі було порушене, оскільки відповідач мав діяти у відповідності з приписами діючої ст. і 48 Закону № 796-ХІІ і нараховувати та здійснювати позивачу щорічну допомогу на І оздоровлення в розмірі, передбаченому цим законом. Щодо доводів відповідача про те, що статтею 71 Закону України «Про державний І бюджет України на 2009 рік» Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України І право встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в абсолютних сумах у межах асигнувань, у зв'язку з чим, УПСЗН Лозівської міської ради здійснювало виплати позивачу відповідно до І Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 суд зазначає наступне. Згідно ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету і Міністрів України було надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які , відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в 4 абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Наведене свідчить про^ те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не встановлювався конкретний розмір соціальних виплат, а надавалось Кабінету Міністрів України право встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати. [PERSON] не надавав Кабінету Міністрів України права встановлювати розмір соціальних виплат, оскільки їх розмір є визначеним ст. 48 Закону № 796-ХІІ. , Зі змісту Закону № 796-ХІІ також убачається, що на Кабінет Міністрів України не покладався обов'язок по зменшенню сум допомоги, встановлених Законом. Більше того, частиною 1 ст. 67 цього ж Закону передбачено, що конкретні розміри всіх виплат підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Крім цього, стаття 71 Закону № 796-ХІІ прямо передбачає особливості внесення змін до нього. В ній вказано, що дія положень Закону № 796-ХІІ не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Оскільки в подальшому будь-яких рішень з цих питань Верховн >ю Радою України та Кабінетом Міністрів України не приймалось, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону № 796-ХІІ та положення інших законів щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік. Зміст законів України, якими встановлювалися розміри мінімальних заробітних плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливості застосування цих розмірів для реалізації положень ст. 48 Закону № 796-ХІІ. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, і тому, враховуючи частину 3 ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України № 796-ХІІ. є безпідставним. Слід зазначити, що право позивача на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст.48 Закону № 796-ХІІ також випливає і із положень гі.6 ч.І ст. 92 Конституції України, яким встановлено, що основи соціального захисту визначаються виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні згідно ст. 75 Конституції України є парламент - Верховна Рада України. Тому посилання відповідача на застосування Постанови Кабінету Міністрів України при здійсненні виплат щорічної допомоги на оздоровлення позивачу є безпідставними. Таким чином, суд вважає доведеною протиправність дій відповідача по не виконанню приписів ст. 48 Закону № 796-ХІІ. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦГІК України.

Outcome: approved