Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вище зазначеним позовом в якому вказала, що з квітня 1996 року вона постійно проживала у відомчому гуртожитку АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика», за адресою м.Житомир, вул. Івана Ґонти, 20, кім. 10 (13а), зареєстрована за вище зазначеною адресою з 05 квітня 1996 року та являється наймачем вище зазначеного жилого приміщення. 07.05.2008 року головою правління АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» прийнято рішення №12 про надання спірної кімнати №13а [PERSON] Скориставшись тимчасовою відсутністю позивача 29.05.2008 року відповідачі без одержання спеціального ордеру вселилися в спірну кімнату, яка перебувала в користуванні позивача, шляхом винесення належних позивачу речей з кімнати №10 (13а) в кімнату №12. Позивач вважає, що її незаконним шляхом позбавили житла, а тому просить постановити рішення про виселення [PERSON] та [PERSON] з спірної кімнати, без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачів моральну шкоду по 2500,00 грн. з кожного та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що у позивача відсутні документи які б підтверджували право користування або право власності на житла так як згідно довідки «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації», будівля гуртожитку знаходиться на балансі АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика», право власності належить державі Україна, в особі регіонального ФДМ України в Житомирській області та право власності на [PERSON] не зареєстровано. Крім того, позивачем не надано жодних доказів в обгрунтування заподіяної моральної шкоди, а тому відповідачі просять відмовити позивачу в задоволені позовних вимог за безпідставністю Представник регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області в судовому засіданні позовну вимогу, щодо стягнення моральної шкоди з регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області не визнав та просив відмовити в задоволені вище зазначеної вимоги за безпідставністю. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 1996 року позивач була зареєстрована в кімнаті №10 (13а) по вул. Івана Гонти, 20 в м.Житомирі, а саме відомчому гуртожитку, який знаходиться на балансі АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика», що підтверджується копією паспорта (арк.9-10). 07 травня 2008 року головою правління АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» прийнято рішення №12 про надання кімнати №13а (за даними поверхового плану кімната №10 в якій проживає позивач) [PERSON], однак спеціальний ордер для вселення не видавався. За зверненням позивача до Житомирської прокуратури Житомирської області, рішення голови правління АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» опротестоване прокурором та в подальшому скасоване, що підтверджується листом від 03.12.2008 року №07/1020скр-08 (арк. 8) Відповідно до пункту 9-10 Постанови №208 від 03.06.1986 року «Про затвердження примірного положення про гуртожитки» жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Тобто, інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не надали доказів, що їм був виданий ордер на спірну кімнату, тому підлягають виселенню зі спірної кімнати, без надання їм іншого жилого приміщеня. Згідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачкою не надано до суду жодного доказу, підтверджуючого завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінила в 2500 грн., з кожного відповідача, суд вважає що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір у розмірі 17 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7,50 грн.

Outcome: partial