Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить зобов'язати відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області здійснити нарахування і виплату недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії дітям війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.28 Закону України «Про загальнообов 'язкове державне пенсійне страхування» за періоди з 9 липня 2007року по 31 грудня 2007року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Позивачка звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона народилася 14 листопада 1940 року і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни, про що має відмітку в пенсійному посвідченні. Як пенсіонерка та дитина війни перебуває на обліку в [PERSON] ПФУ в Демидівському районі Рівненської області. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розмір соціальної допомоги особам, що мають статус дітей війни, становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно з ст.28 Закону України №1058-ІУ від 9липня 2003року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність. У періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року надбавку в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком [PERSON] безпідставно не нарахували і не виплатили. Верховна Рада України пунктом 12 ст. 71 Закону України №489-У від 19 грудня 2006року «Про державний бюджет України на 2007 рік» і пунктом 2 ст.41 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», зупинила дію ст.6 Закону України №2І95-1У від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» відповідно на 2007 та 2008 роки. Однак, Конституційний Суд України своїм Рішенням №б-рп/2007 від 9 липня 2007 року та рішенням №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» і положення пункту 2 ст.41 Закону України «Про державний бюджет України на 2008рік», визнав не конституційними. Таким чином, не нарахування та невиплата належної їй державної соціальної допомоги, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною, оскільки суперечить [PERSON] України та Законам України. Звернення до відповідача з заявою про нарахування та виплату їй щомісячної надбавки до пенсії, управління ПФУ в Демидівському районі залишило без задоволення, що змусило позивачку за захистом своїх прав звернутися до суду. Дослідивши подані позивачкою докази та надані відповідачем заперечення, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідач своє заперечення на позов обґрунтував відсутністю бюджетних коштів на фінансування доплат (підвищення) пенсії позивачці. Дане заперечення суд не може прийняти до уваги, оскільки, питання фінансування даних видатків не є предметом даного спору. Надання бюджетних коштів Демидівському районному управлінню ПФУ в Рівненській області для виконання покладених на нього обов 'язків по нарахуванню та виплаті надбавки (підвищення) до пенсії відповідно до вимог ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходить за межі заявлених вимог і прийматися до уваги судом не може. Відповідач у своєму запереченні просить розглянути справу без його участі у судовому засіданні. [PERSON] народилася 14 листопада 1940 року. Відповідно до ст.1 Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» вона має статус «дитини війни», що стверджується Тимчасовою довідкою №1915 від 30 червня 2010 року, виданою [PERSON] Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області (а.с.5). Відповідно до ст.6 Закону України №2195-[У від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», з наступними змінами та доповненнями, розмір соціальної допомоги особам, що мають статус дітей війни, становить 30% мінімальної пенсії за віком. [PERSON] набрав чинності з 1 січня 2006 року, зазначено у ст.1 Розділу IV «Прикінцевих положень». Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно з ст.28 Закону України №1058-ІУ від 9 липня 2003 року «Про загальнообов 'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність. Згідно з положенням ч.2 ст.З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Однак, пунктом 12 ст. 71, з урахуванням ст. 111, Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», дію ст.б Закону України №2195 від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» на 2007рік було зупинено. Конституційний Суд України, розглянувши справу про соціальні гарантії громадян, а саме щодо відповідності положень статей 29, 36, ч.2 ст.56, ч,2 ст.62, ч.І ст.66, пунктів 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 ст.71 статей 98,101,103 та 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», 9 липня 2007 року постановив рішення №6-рп/2007, яким визнав, зокрема п. 12 ст. 71 та ст. 111 зазначеного Закону, неконституційними. Конституційний Суд України дійшов висновку, що Законом про державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві і, як наслідок, скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.. Не дивлячись на це, Верховна Рада України 27 грудня 2007 року, ухвалила [PERSON] України №107-У1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесла зміни до ряду законодавчих актів, обмеживши права та свободи громадян України. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 травня 2008 року у справі за поданням Верховного Суду України і 101 народного депутата України щодо відповідності [PERSON] України ряду положень Закону України №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зазначив, що [PERSON] України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. [PERSON] України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони. Відповідно до частин 1,2,4 та 6 cт. 8 ЦПК України, суд вирішує справи на підставі [PERSON] (254 к/96-ВР) та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта [PERSON] України (254 к/96-ВР), закону України, міжнародному договору згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом України, то застосовуються правила міжнародного договору. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року «Про застосування [PERSON] України при здійсненні правосуддя» зазначено, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону або іншого нормативно-правового акта з позиції відповідності [PERSON] України і у всіх необхідних випадках застосовувати [PERSON] як акт прямої дії. Отже, як видно з матеріалів справи, пенсія за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009року позивачці виплачувалася з порушенням вимог cm.б Закону України №2195-IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», що порушило її право на передбачене законом державне пенсійне забезпечення, що обмежило, передбачені [PERSON] України права, свободи та інтереси позивача (а.с.4). Стаття 22 [PERSON] України вимагає при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб ( ст.55 [PERSON] України). [PERSON] України має найвищу юридичну силу, зазначено у ст.8 [PERSON] України. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Відповідно до ч.2 cm. 152 [PERSON] України закони, інші правові акти або їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність . Разом з тим, згідно з вимогами. 2 cm. 19 [PERSON] України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов 'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. З наведеного суд робить наступні висновки. [PERSON] на законних підставах визнана «дитиною війни». Перебуває на обліку як пенсіонерка та «дитина війни» у Демидівському районному управлінні ПФУ в Рівненській області. Таким чином, до повноважень Демидівського районного управління ПФУ в Рівненській області, відповідно до вимог [PERSON] України, Законів України «Про соціальний захист дітей війни» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відноситься нарахування та виплата [PERSON] доплати (підвищення) до пенсії, визначеної cm. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, коли цей закон діяв. Не нарахування доплати (підвищення) до пенсії порушує законні права позивачки, а значить, підлягає захисту. Відповідно до cm.169 ЦПК України, позивач має право звернутися до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ознайомився з позовною заявою та доказами, долученими до неї і надав суду заперечення проти позову та звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності його представника. Оскільки, сторони надали суду всі необхідні докази для вирішення справи по суті, суд вважає, що є можливість задовольнити їх клопотання, розглянути справу за їх відсутності і постановити законне та обгрунтоване рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, на підставі статей 8, 19, 22, 55, 152 [PERSON] України, статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, Рішень Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, статей 3 та б Закону України №2J95-1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни»,

Outcome: approved