Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

В листопаді 2009 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру [ADDRESS]. Вказувала, що 04.12.1995 року помер її син [PERSON] Після його смерті вона прийняла спадщину за законом і її частка в квартирі складає 1/3. Рішенням Рівненського міського суду від 21.05.2009 року їй виділено у володіння та користування кімнату жилою площею 12,6 кв.м. Однак відповідачі порушують її конституційне право і чинять перешкоди у користуванні квартирою. Вона проживає в іншій місцевості і під час відвідування м.Рівне змушена проживати у своїх знайомих,оскільки відповідачі позбавляють її законного права користуватися власністю. Покликаючись на викладене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримала,покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав. Пояснив,що дійсно сторони по справі є співвласниками трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Рішенням суду визнано право позивачки на користування 1/3 частиною квартири як об»єктом права спільної часткової власності. Порядок вселення в житло є спеціальним, спільне користування спірною квартирою є неможливим відповідно до вимог житлового законодавства. Окрім того, позивачка має сім»ю і відповідно вимога про її вселення є вимогою про вселення її сім»ї, тоді як чинне законодавство не передбачає проживання в одній квартирі двох сімей. Позивачка має житло в іншому місті,а відповідачка має ряд захворювань, які є протипоказаними для спільного проживання в одній квартирі двох сімей. Спірна квартира є неподільною і не може бути виділеною в натурі. Покликаючись на викладене,просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 04.12.1995 року помер син позивачки [PERSON], який являвся співвласником квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.1996 року, [PERSON] прийняла 1/3 частину квартири [ADDRESS], що підтверджено також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.07.2009 року. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 23.10.2009 року встановлено порядок користування квартирою № 83 по вул. Є. Коновальця, 10 в м.Рівне. Виділено [PERSON] у користування кімнату розміром 12,6 кв.м. та лоджію, яка прилягає до цієї кімнати. [PERSON] та [PERSON] виділено у користування кімнати 17,0 кв.м та 7,0 кв.м. Коридор, ванну кімнату, вбиральню, кухню та лоджію, яка прилягає до кухні - залишено у спільному користуванні сторін. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своє власністю. Право власності є непорушним. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені, законом угоди. Згідно ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Окрім того, відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так,як встановлено в судовому засіданні,позивачці зі сторони відповідачів чиняться перешкоди у користуванні своєї власністю, [PERSON] не має доступу до квартири, протилежного в судовому засіданні не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що позивачка як співвласник квартири має право користуватися нею для власного проживання. Доводи представника відповідачів в частині того, що вселення позивачки в квартиру буде порушувати права відповідачів, які будуть змушені проживати зі сторонньою особою, а також посилання на неможливість проживання з позивачкою в одній квартирі та наявність у позивачки іншого помешкання, суд до уваги не приймає, [PERSON] є співвласником квартири,чого відповідачкою не оспорюється і має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON],[INFO], є неповнолітньою,а отже не має процесуальної дієздатності, тому в позові до неї суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 32, 317, 319, 321, 383,391 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial