Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду за наступними підставами: 21.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17-26/1557-77, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 10974,00 грн. з строком погашення по 21.08.2013 р., з сплатою 29,5% річних за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] зобовязався щомісяця сплачувати кредит, та погашати відсотки за користування кредитом, але дану вимогу не виконав. Станом на 22.03.2010 року загальна заборгованість становить 20575, 73 грн. та у добровільному порядку відповідач відмовляється від сплати боргу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Пояснив, що дійсно між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір, були надані грошові кошти. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, щодо повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків. Відповідач попереджався про наявну заборгованість та необхідність його оплати, але ж до теперішнього часу так нічого для цього не робить. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Підтвердив, що дійсно між та банком був укладений кредитний договір, йому були видані грошові кошти. З початку він сплачував кредит, але ж згодом перестав отримувати доходи, не має можливості сплачувати його, тому перестав платити кредит. Зазначає, що він попереджався банком про необхідність платити кредит та йому відомо про наявну заборгованість, але ж як тільки він почне знову отримувати доход, тоді почне платити кредит. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача, суд, розглядаючи позов, в межах заявлених вимог, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі по слідуючим підставам: Суд вважає встановленим, що підтверджується матеріалами справи та доказами надані сторонами у їх взаємній сукупності, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають із укладення кредитного договору, що регулюються ЦК України. Згідно ст.4 Цивільного Кодексу України (надалі ЦКУ) визначено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Ст.6 ЦКУ встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Ст.11 ЦКУ визначені підстави виникнення прав та обовязків, якими є договори та інші правочини. Цивільні обовязки повинні виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст..14 ЦКУ). Відповідно до умов кредитного договору №014/17-26/1557-77 від 21.08.2007 року [PERSON] був наданий кредит в розмірі 10974,00 грн. зі сплатою 29,5 % за користування кредитом строком до 21.08.2013 року. Договором встановлено, що грошові кошти були перераховані Банком. Зазначеним Договором встановлені певні обовязки Позичальника перед Банком, щодо виконання взятих на себе зобовязань по Договору. По Договору передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Банку отриманий кредит у розмірі та порядку, встановленого цим Кредитним договором. Договором встановлені права Банку, у тому числі щодо його вимоги про дострокове повернення кредиту, у випадку невиконання або неналежного виконання з боку позичальника своїх обовязків по Договору, встановлена відповідальність сторін та забезпечення виконання зобовязань Позичальника. Даний договір був підписаний сторонами. Відповідно до розрахунку заборгованості згідно кредитного договору загальна сума заборгованості станом на 22.03.1010 року складає 20575, 73 грн., з яких: 9662, 35 грн. заборгованість по по тілу кредиту; 1284, 71 грн. заборгованість по сплаті планового платежу, 4491, 87 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6421,51 грн. пеня за простроченні платежі. Відповідно до повідомлення, [PERSON] повідомлявся про наявну заборгованість у лютому 2009 р., запропоновано було прийняти заходи, щодо погашення виниклої заборгованості, попереджався про дострокове та примусове звернення заборгованості. Статтею 1054 ЦКУ встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦКУ встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст.530 ч.1 ЦКУ зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.610 ЦКУ встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст..625 ЦКУ). В даному випадку суд не приймає до уваги пояснення [PERSON], про неможливість проводити оплату по своєму кредитному зобовязанню перед Банком, у звязку з недостатністю грошових коштів. Суд приходить до висновку, що у судовому засіданні підтвердився факт, порушення [PERSON] умов кредитного договору та свого грошового зобовязання перед Банком, суд вважає законними вимоги Банку про дострокове предявлення вимоги про повернення кредитної заборгованості по зобовязанням взятих на себе відповідачем. Крім того, суд вважає, що в даному випадку визнання позову, обставин відповідачем, який підтвердив факт порушення ним своїх зобовязань перед банком, не порушує закону, права, інтереси чи свободи інших осіб. У звязку із чим позовні вимоги Банку в межах заявлених вимог підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені Банком при звернені до суду по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved