Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В процесі розгляду позовної заяви в суді, в зв'язку з частковим виконанням відповідачем своїх обов'язків, позивач змінив свої позовні вимоги, виключивши з них необхідність розірвання трудового договору, так як зазначені вимоги відповідач виконав після розгляду справи в попередньому судовому засіданні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 24.11.2008 року по 05.02 2010 року виконував роботу водія у фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON], що підтверджується укладеним між ними трудовим договором, який зареєстровано в Славутицькому міському центрі зайнятості 24.11.2008 року за № 1764. З березня місяця 2009 року заробітна плата взагалі не виплачувалася, тобто підприємцем постійно порушувалися вимоги законодавства про працю. Більш того відповідач за весь період роботи не сплачував страхові внески, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 року та не подавав відомості у встановленій формі до персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж Управління Пенсійного Фонду України в м. Славутичі, що порушило права позивача на Пенсійне забезпечення. Повний розрахунок ні з день звільнення ні після пред'явлення письмової вимоги, відповідач не провів, своїми діями спричинив моральні страждання. Внаслідок чого позивач вважає свої права порушеними, просить зобов'язати відповідача : внести відповідний запис до трудової книжки про період роботи; нарахувати та сплатиш усі необхідні страхові внески та подати відомості до Пенсійного Фонду України за встановленою формою, з також стягнути з відповідача : заборгованість по заробітній платі за період з березня 2009 року по 05.02.2010 року - 7594,25 гривень; вихідну допомогу - 2607 гривень; компенсацію за не використану відпустку - 809,28 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.02.2010 року по день розгляду справи судом та спричинену моральну шкоду в розмірі - 5000 гривень. Як на попередньому розгляді справи, так і під час судового розгляду позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Під час попереднього судового засідання позовні вимоги визнавав частково, окрім моральної шкоди. Про час та місце розгляду справи у судовому порядку повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився та причин неявки суду не повідомив. Письмових заперечень проти позову не подав, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, за згодою позивача, за правилами ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи зважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню зі слідуючи підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2008 року між [PERSON] В Д. позивачем по справі та фізичною особою суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] відповідачем по справі, укладено трудовий договір, який зареєстровано в Славутицькому міському центрі зайнятості 24.11.2008 року за № 1764, що повністю відповідає вимогам ст.24-1 КЗпП України. Тобто, між сторонами у письмовій формі укладено відповідний трудовий договір. Як видно із трудового договору, копія якого долучена до матеріалів справи, 28.04.2010 року він знятий із реєстрації Славутицького міського центру зайнятості внаслідок того, що зазначений трудовий договір розірвано сторонами 05.02.2010 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України в зв'язку з не виконанням укладеного трудового договору та законодавства про працю. Ст. 48 КЗпП України передбачено, що трудові книжки ведуться на усіх працівників, які працюють більше 5 днів на підприємстві, установ!, організації або у фізичної особи. Ч. 4 зазначеної статті визначено, що до трудової книжки заносяться відомості про роботу. Порядок ведення трудових книжок на працівників, які працюють у приватних підприємців, визначено п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту від 29.07.1993 року № 53 з послідуючими змінами та доповненнями. Відповідно до зазначеного Порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою записи до трудових книжок підтверджуються підписами посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчуються його печаткою. З огляду на викладені обставини, враховуючи період роботи, визначений трудовим договором від 24.11.2008 року, вимоги про зобов'язання відповідача занесення відомостей про роботу за період з 24.11.2008 року по 05.02.2010 року до трудової книжки позивача підлягають задоволенню. Ст.11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 року , встановлено, що особи, які працюють у фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Ст. 14 цього Закону визначено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю фізичних осіб на основі трудових договорів, яким є відповідач по справі [PERSON] зобов'язані на підставі ст. 17 цього Закону: зареєструватися в територіальних органах Пенсійного фонду незалежно від того, чи він веде фактично господарську діяльність чи ні та чи проводить розрахунки з оплати праці чи ні - вести облік виплат (доходів) застрахованої особи; подавати звітність територіальним органам Пенсійного Фонду в строки та порядку за формою, встановленою Пенсійним Фондом; та виконувати інші вимоги, передбачені цим законом, а також нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до вимог цього закону. Як видно із довідки № 762/5 від 14.05.2010 року виданої позивачеві органом Пенсійного Фонду України м. Славутича , копія якої долучена до матеріалів справи (ас. 23,24), відповідач свої зобов'язання передбачені законодавством не виконував, не нараховував та не сплачував необхідні внески ні із сум заробітної плати, яку він виплачував позивачеві за період з листопада 2008 року по лютий 2008 року ні за період коли заробітну плату позивачеві взагалі не виплачував : з березня місяця 2009 року по лютий місяць 2010 року. Оскільки, відповідно до вимог законодавства України, за таких обставин, період роботи у відповідача не включається до стажу роботи позивача, та зазначений період не може бути в подальшому підставою для нарахування йому пенсії, так як за вказаний період не сплачено страхові внески, що визначено ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.С7.2003 року та вкладається у поняття "Страховий стаж", то є усі підстави вважати права позивача з цій частині порушені та підлягають відновленню. Оскільки ст. 16 Закону України "Про; загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-іУ від 09.07.2003 року визначено, що громадяни мають праве у судовому порядку вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, то судом добуто усі підстави для зобов'язання відповідача нарахувати усі належні до сплати суми відповідно до укладеного трудового за весь період роботи з 24.11.2008 року по 05.02.2010 року та сплатити страхові внески, передбачені Законом України "Про Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 року і подати відомості до персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж Управління Пенсійного Фонду України в м. Славутичі у повному обсязі за вказаний період. Судом встановлено в ході розгляду справи, та не спростовано відповідачем, що з березня місяця 2009 року заробітна плата позивачеві взагалі не виплачувалася, про що не заперечував і сам відповідач при попередньому судовому засіданні, тобто підприємцем систематично порушувалися вимоги законодавства про працю. Оскільки н відповідачем не надано суду довідки про заборгованість по заробітній платі, суд вважає правильним визначення заборгованості по заробітній платі, відповідно до умов укладеного договору, зокрема п. З , яким встановлено, що оплата праці проводиться у розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно. За таких обставин, як слідує із умов укладеного трудового договору та розрахунку позивача, за період з березня 2009 року по 05.02.2010 року заборгованість по заробітній платі складає - 7594 гривні 25 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача. Ст. 83 КЗпП України передбачена виплата працівникові грошової компенсації за всі не використані ним відпустки у разі його звільнення з роботи . Оскільки відповідачем не надано суду доказів використання позивачем чергової відпустки, суд вважає позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за не використані дні чергової відпустки за період роботи, обмежений трудовим договором, у розмірі 809 гривень 28 копійок, обрахованої позивачем відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 02.1995 року такими, що підлягають задоволенню. Трудовий договір, розірваний сторонами з підстав ч.З ст. 38 КЗпП України в зв'язку з не виконанням власником або уповноваженим органом умов укладеного трудового договору та законодавства про працю. Ст. 44 КЗпП України визначено, що при - припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору ( ст. 38 КЗпП України), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, затверджено Порядок обчислення середньомісячної заробітної плати. З огляду на п. 4 зазначеного Порядку середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з встановленої місячної тарифної ставки ( посадового окладу) визначеної в трудовому договорі. Оскільки трудовим договором встановлено, що місячна оплата встановлюється в розмірі мінімального розміру заробітної плати, то вона становить 869 гривень. Отже, вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку становить - 2607 гривень ( 869 грн. х 3 міс.=2607,00 грн.) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ст. 116 КЗпП України передбачено, що виплата всіх сум, що належать при звільненні працівникові, проводиться в день звільнення. Як слідує із матеріалів справи, про що не заперечив і відповідач, позивачеві не виплачені належні до сплати сум ні в день звільнення, ні після , заборгованість існує і на день розгляду справи судом. Доказів відсутності вини зі сторони відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі не < виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, йому повинна бути виплачена сума у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Час затримки розрахунку складає за період з 06.02.2010 року по 28.05.2010 року - 112 днів ( 23 дні лютого 2010 року + 31 день березня 2010 року + 30 днів квітня 2010 року + 28 днів травня 2010 року). Як уже встановлено судом розмір середньомісячного заробітку становить 869 гривень, відповідно розмір середньоденного заробітку буде складати - 38 гривень 47 копійок ( 869 грн. : 22,5 днів = 38,47 грн). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить -4308 гривень 83 коп. (112 днів х 38,47 грн. = 4303, 83 ). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівникові проводиться, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрата нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлене, що порушення умов укладеного трудового договору відповідачем, а як наслідок не отримання позивачем заробітної плати, призвела до того, що позивач постійно прикладав зусилля щоб вийти із скрутного становища , постійно переживав і це спричинило розлад його здоров'я. Довідка видана Науковим центром радіаційної медицини Київського інституті клінічної радіології, підтверджує наявність у позивача проблем із здоров'ям та потреби у лікуванні. Дана ситуація досить негативно відобразилася на його психологічному стані внаслідок чого він зазнав моральних страждань. Виходячи з характеру порушень прав позивача та тривалості його моральних страждань, суд оцінює розмір відшкодування моральної шкоди на суму 5000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому ст. З Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито №007-93 від 21.03.1993року та витрати на інформаційне - технічне забезпечення судового процесу. На підставі викладеного,

Outcome: approved