Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 квітня 2007 року приблизно о 11-30 годин її син [PERSON] знаходився на уроку фізики, який вів вчитель [PERSON] Як вважав відповідач [PERSON], неповнолітній [PERSON] порушував дисципліну на уроці, у звязку з чим відповідач зробив учню зауваження, але [PERSON] на уе не реагував. Тоді відповідач схопив [PERSON] за руку і вивів у коридор школи, де, порушуючи всі норми педагогічної етики, схопив неповнолітнього [PERSON] за горло і, скориставшись безпорадним станом неповнолітнього, почав його душити. Потім відповідач наніс удар кулаком в обличчя неповнолітнього [PERSON] Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 11 травня 2007 року та додаткової експертизи від 21 січня 2008 року при судово-медичному обстеженні неповнолітнього [PERSON] у нього встановлені тілесні ушкодження у вигляді ссаднення слизової оболонки нижньої губи праворуч та ліворуч, синців передньо - бічної шиї праворуч, струсу головного мозку, які у своїх сукупності відповідають категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя. За даним фактом позивачка звернулася до Синельниківського МВ УМВС України в Дніпропетровській області про порушення кримінальної справи проти відповідача, але у порушенні кримінальної справи було відмовлено у звязку х тим, що дії відповідача підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст.125 КК України і порушувати кримінальну справу у даному випадку належить суду. Позивачка звернулася до суду зі скаргою приватного обвинувачення, але 06 березня 2009 року кримінальну справу було закрито на підставі п.»г» ст.1 Закону України «Про амністію». Вважає, що якщо суд закрив кримінальну справу на підставі Закону України «Про амністію» тим самим суд визнав відповідача винним у вчиненні злочину. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] відносно сина позивачки останній була завдана матеріальна шкода, яка виразилася у тому, що вона витратила гроші на придбання ліків на загальну суму 2688,45 грн., на проведення судово-медичного обстеження сина в сумі 35,11 грн., на неодноразові поїздки до лікарняних установ міста Дніпропетровська, до апеляційного суду Дніпропетровської області тощо в сумі 929,00 грн., на виготовлення ксерокопій судових документів в сумі 43,45 грн., на поштові відправлення судових документів в сумі 37,55 грн., на нотаріальні послуги за посвідчення довіреності на представника в сумі 100,00 грн., витрати з надання правової допомоги в сумі 4500,00 грн. Також за станом здоровя неповнолітній син позивачки потребує санаторно-курортне лікування, вартість якого на одну особу складає 6510,00 грн., але у звязку з тим, що син є неповнолітнім і він не має можливості пересуватися до санаторію самостійно, позивачка змушена придбати ще одну путівку для себе, у звязку з чим на придбання двох путівок позивачці потрібно витратити 13020,00 грн. Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано матеріальної шкоди на загальну суму 21353,56 грн. Також позивачка вважає, що діями відповідача їй завдано також моральної шкоди. Так, в результаті тілесних ушкоджень неповнолітньому синові позивачки було завдано фізичного болю і він знаходився на лікуванні, отримав психічну травму від вчителя, якого вважав своїм вихователем та представником учбового закладу, що спричинило для нього стрес і це в свою чергу спричинило псоріаз, порушило нормальні умови життя, викликало значні труднощі у багатьох життєвих ситуаціях. Вважає, що син на все життя залишився неповноцінною людиною, оскільки псоріаз є невиліковною хворобою, постійно мають місце рецидиви. Все своє життя син змушений приймати ліки, вартість яких постійно збільшується і значно впливає на матеріальний стан сімї. Крім того, під час досудового та судового розгляду кримінальної справи мало місце опитування дітей та педагогічного колективу. У результаті впливу деякі з них змінили свої пояснення, що спричинило сину позивачки додаткові моральні страждання. Відповідач та учбовий заклад також прийняли заходи для того, щоб уникнути відповідальності, намагалися перекрутити факти, що викликало необхідність неодноразово складати скарги, звертатися до посадовців тощо. На даний час відповідач працює вчителем незважаючи на вчинення ним злочину проти учня, тим самим у сина позивачки поступово склалося враження, що можливо уникнути відповідальності за злочинні дії і що будь-яка протиправна поведінка може залишитися безкарною. У школі синові позивачки створили неможливі умови для навчання: заведено окремий зошит для фіксування оцінок та поведінки, за таких умов було відсутнє обєктивне ставлення до його навчання і оцінки стали значно нижче. У звязку з вищевикладеним позивачка оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 21353,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Під час судового розгляду справи позивачка двічі збільшувала розмір позовних вимог. Так, 20 вересня 2009 року позивачка зазначила, що придбала у державі Ізраїль ліки від псоріазу на загальну суму 602 шекеля, що за курсом Національного банку України станом на 20 вересня 2009 року складає 1259,82 грн. Крім того, 14 та 21 грудня 2009 року вона на власному автомобілі їздила до м. Дніпропетровська в апеляційний суд та державну судову адміністрацію, на що витратила паливо на загальну суму 169,93, а також витратила 400,00 грн. на надання правової допомоги, у звязку з чим збільшила позовні вимоги з 21353,56 грн. до 23203,41 грн. Під час останнього судового засідання позивачка знову збільшила розмір позовних вимог у звязку з додатковим витрачанням грошей на відправку поштової кореспонденції у різні інстанції в сумі 50,42 грн., на придбання палива для поїздки до м. Дніпропетровська в сумі 99,97 грн., а також на оплату юридичних послуг в сумі 1000,00 грн. У звязку з цим збільшила розмір матеріальної шкоди до 24353,86 грн., яку просить стягнути з відповідача. У відкритому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Також пояснила, що хвороба псоріаз виникла внаслідок перенесеного її сином стресу від протиправних дій відповідача. На даний час лікування продовжується, але ця хвороба не є виліковною. Її неповнолітній син не має можливості роздягнутися на людях, оскільки його тіло періодично покривається прищами і він відчуває себе неповноцінною людиною. Останні витрати на відправлення поштової кореспонденції повязані з останньою неявкою відповідача [PERSON] до суду під приводом його перебування у відрядженні, що змусило її писати скарги та відвозити їх до м. Дніпропетровська. Від заявлених під час судового розгляду справи клопотань щодо витребування підтвердження лікарняного листа [PERSON] за 19 березня 2010 року, а також від витребування підтвердження службового відрядження відповідача за 12 квітня 2010 року відмовилася і просить їх не розглядати. Також відмовилася від клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи для зясування того, хто саме складав пояснювальні записки від імені учнів. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Від заявленого клопотання про виклик в судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] для підтвердження факту вини [PERSON] у завданні тілесних ушкоджень [PERSON] у звязку з їх неявкою в судове засідання відмовився. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що 27 квітня 2007 року він дійсно вів урок фізики і його учнем був [PERSON] В цей час до класу зайшла класний керівник [PERSON], яка хотіла зробити певне оголошення. [PERSON] порушував дисципліну, неодноразово свідомо кидав стілець, у звязку з чим він вивів [PERSON] з класу, щоб він не заважав класному керівнику і скоро вони зайшли до класу. [PERSON] він не бив, а лише зробив йому зауваження. Навпаки, [PERSON] погрожував з ним розібратися. На амністію свого часу він погодився у звязку з тим, що тяжко хворів, переніс інфаркт, тому не мав змоги приймати участь у судових засіданнях. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала і просить відмовити у їх задоволенні. Також вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, підтверджуючі матеріальну шкоду, відсутні докази причинного звязку між діями [PERSON] і наслідками у вигляді хвороби псоріаз. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що при проведенні перевірки обставин даної справи протиправних дій з боку [PERSON] виявлено не було, тому вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що під час проведення уроку фізики 27 квітня 2007 року вчителем [PERSON] до класу зайшла класний керівник [PERSON] з певним оголошенням. В цей час у нього впав стілець і вчитель [PERSON] вивів його з класу в коридор школи, схватив за шиї та вдарив кулаком в обличчя, чим завдав тілесні ушкодження. Про цей факт він повідомив класного керівника. На даний час він хворіє псоріазом внаслідок протиправних дій вчителя. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2007 році вона працювала вчителем математики у ЗОШ №3 м. Синельникового Дніпропетровської області. У квітні того ж року на стадіоні вказаного учбового закладу на перерві відбулася бійка між [PERSON] та [PERSON], які є учнями ЗОШ №3, після якої зазначені особи мали явні тілесні ушкодження обличчя. З приводу того, що сталося [PERSON] та [PERSON] написали пояснювальні, які вона згодом передала класному керівнику [PERSON] [PERSON] Через декілька днів після даного інциденту вона дізналася, що у відношенні відповідача [PERSON] батьками [PERSON] подано заяву до правоохоронних органів. Що стосується особи [PERSON], то він на уроках математики, на її зауваження з приводу належної поведінки не реагував, сам по собі є неврівноваженим. У 2007 році з ним було дуже важко знайти спільну мову. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в день інциденту його класна кімната знаходилась поряд із класною кімнатою, у якій проводився урок за участю класу, де навчається [PERSON] Він йшов по коридору в напрямку своєї класної кімнати і в той момент побачив біля сусідніх дверей [PERSON] та [PERSON] Вчитель про щось спокійно розмовляв із учнем. Після закінчення уроку він вийшов на перерву у двір школи, де побачив біля вбиральні [PERSON], який зясовував відносини з його однокласником [PERSON] із застосуванням фізичної сили. Наслідком вказаних дій ніби-то було пошкодження губи [PERSON], хоча він точно цього не памятає. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем хімії у ЗОШ №3 м. Синельникового Дніпропетровської області, а також класним керівником у класі, в якому навчається [PERSON] 27 квітня 2007 року вона зайшла до класу, де проводився урок вчителем [PERSON], для оголошення обяви учням щодо зміни розкладу навчального процесу, однак [PERSON] порушував поведінку на уроці за що вчитель [PERSON] неодноразово робив йому зауваження і в подальшому був вимушений видалити його із класу, вийшовши разом із ним за двері. Вони були відсутні приблизно 2-3 хвилини. За вказаний період часу вона не чула, щоб розмова між ними відбувалася у підвищеному тоні. Повернувшись до класу [PERSON] не мав ознак застосування до нього фізичної сили. Після того, як вона ознайомила учнів з обявою, вона вийшла із класу та пішла до кімнати лаборанта, куди через деякий час прийшов [PERSON] та почав телефонувати [PERSON]. При зустрічі [PERSON] виказував [PERSON] своє обурення через розмову із вчителем, а згодом розмовляючи з [PERSON] погрожували йому, і казали, що він не буде працювати в цьому учбовому закладі. Вона не памятає чи мав [PERSON] в цей день конфлікти з іншими дітьми. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що коли він навчався у ЗОШ №3 м. Синельникового Дніпропетровської області [PERSON] був його вчителем. На сьогоднішній день вони мають дружні відносини. В травні 2009 року він домовився із відповідачем про зустріч у кафе „Караван, що розташоване у м. Синельникове Дніпропетровської області, з метою його працевлаштування. В момент їх знаходження у вказаному місці [PERSON] побачив [PERSON] у колі друзів, які разом із вказаною особою розпивали алкогольні напої. Вчитель поцікавився у останнього як проходить його лікування стану здоровя. Більше доповнити нічого не може. У відкритому судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що він є другом [PERSON] У травні 2007 року він прийшов до кабінету відповідача у ЗОШ №3 м. Синельникового Дніпропетровської області, однак того на місці не виявилось. В цей момент його увагу привернув шум і він повернувшись побачив, що із кабінету вийшов [PERSON] разом із [PERSON] Вчитель суворо висловився на адресу учня і вони знову зайшли до класу. Відстань від нього до місця, де знаходились вказані особи, була приблизно 10-12 метрів. Після закінчення уроку, [PERSON] відмовився розповісти йому що за інцидент трапився із ним. Сказав лише, що має не приємне відчуття з даного приводу. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знає, оскільки навчається із ним в одній школі, а саме: ЗОШ №3 м. Синельникового Дніпропетровської області, і з яким перебуває у не приязних відносинах. Він старше його на один рік. Зі слів однокласників знав, що між [PERSON] та вчителем [PERSON] відбувся конфлікт, свідком якого він особисто не був. Після інциденту між [PERSON] та відповідачем, він теж мав конфлікт з вказаним учнем приблизно через 10 днів, однак ніяких тілесних ушкоджень вони один одному не завдавали. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 27 квітня 2007 року у ЗОШ №3 м. Синельникове Дніпропетровської області за розкладом учбового процесу проводився урок фізики, викладачем якого був [PERSON] [PERSON] є його однокласником. Вчитель був не задоволений поведінкою [PERSON] і тому попросив його вийти із класу, взявши за руку останнього. Через декілька хвилин [PERSON] повернувся до класу зі сльозами на очах, на його шиї було видно червоні плями та наявність крові на губі. [PERSON] був відсутній на наступному уроці, так як попросив завуча відпустити його додому у звязку з поганим самопочуттям. [PERSON] та [PERSON] мали між собою нормальні відносини. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Аналізуючи пояснення сторін, показання свідків та оглянувши матеріали справи, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень [PERSON] Цей факт доводиться поясненнями самого [PERSON], показаннями допитаного у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], висновками фахівця з питань судово-медичної експертизи, згідно яких у [PERSON] були встановлені перелічені у позовній заяві тілесні ушкодження, які могли мати місце в строки та при обставинах, вказаних у позовній заяві. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, разом з сукупністю перелічених судом доказів вини [PERSON] сам факт погодження ним на застосування Закону України «Про амністію» є визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину, тому показання допитаних зі сторони відповідача свідків не є належними доказами у даній справі. Що стосується самого розміру завданої позивачці матеріальної шкоди, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У відповідності до ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Одним із видів збитків є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя малолітньої особи фізична особа, яка завдала цієї шкоди, зобовязана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести наявність обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги або заперечення проти позову. Тобто на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може і кожна сторона повинна довести суду наявність обставин для задоволення позову чи для відмови у його задоволенні. Так, в матеріалах справи є письмові підтвердження понесення позивачкою витрат на оплату судово-медичного обстеження сина, чим є довідки судово-медичного експерта на загальну суму 35,11 грн., а також самі висновки фахівця з питань судово-медичного обстеження [PERSON] Також суд вважає доведеним факт оплати позивачкою нотаріальних послуг посвідчення довіреності на участь представника в суді - на суму 15,00 грн., про що мається довідка приватного нотаріуса Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, а також копія цієї довіреності, посвідченої приватним нотаріусом. Факт понесення позивачкою витрат на поштові відправлення судових документів в сумі 37,55 грн. також є доведений і підтверджується квитанціями до органів міліції, прокуратури, суду, Міністерства освіти України. Отже, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем матеріальної шкоди на загальну суму 87,66 грн. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. В підтвердження позовних вимог в частині стягнення вартості сплачених медикаментів на суму 3948,27 грн. позивачка надала суду копії чеків про придбані ліки, а також довідкою про придбання в Ізраїлі ліків від псоріазу на суму 1259,82 грн. Але самі по собі зазначені чеки та довідки суд не може вважати достатніми. Так, сам по собі факт придбання медикаментів не свідчить, що вказані у чеках ліки придбалися саме для лікування неповнолітнього [PERSON], оскільки у вказаних чеках щодо особи, яка придбала ці ліки, з якою метою та для кого вона їх придбала. Тобто для доведення факту придбання зазначених у чеках ліків саме для лікування сина позивачки, необхідна довідка медичного закладу, де буде зазначено, що неповнолітній [PERSON] дійсно перебував на лікуванні даного закладу, періоди його перебування на лікуванні, діагноз, а також які саме ліки були придбані для його лікування, що у сукупністю з наданими чеками буде достатнім доказом понесення позивачкою зазначених витрат саме на лікування сина. Зазначених доказів суду надано не було. Крім того, в суді не знайшов підтвердження причинний зв'язок між протиправними діями [PERSON] та наслідками у вигляді хвороби «псоріаз» у неповнолітнього [PERSON] Для підтвердження цього факту необхідний висновок судово-медичної експертизи, який міг би встановити, чи могли вказані наслідки настати саме від дій [PERSON], але зазначеного висновку суду не надано, що свідчить про те, що своєчасно він зроблений не був і в суді клопотань про це від учасників процесу не надходило. В матеріалах справи є копія виписки з історії хвороби [PERSON], де зазначено, що з 19 травня 2008 року у [PERSON] встановлений діагноз Псоріаз, обумовлений черено-мозковою травмою. Але зазначений діагноз встановлений лише у 2008 року і належних доказів що хвороба псоріаз виникла внаслідок саме протиправних дій [PERSON] суду не надано. У звязку з відсутністю доказів наявності причинного звязку між діями [PERSON] та наслідками відповідно необґрунтованими є й позовні вимоги про стягнення з відповідача медикаментів, придбаних на лікування хвороби та на придбання путівок на санаторно-курортне лікування [PERSON], оскільки сам факт необхідності такого лікування в суді не оспорювався, але чи є в цьому вина саме [PERSON] в суді не доведено. Також необґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на поїздки до м. Дніпропетровська, оскільки самі по собі чеки на придбання палива не містять мету їх придбання та особу, яка їх придбала, тому суд не має достатніх доказів підтвердження необхідності зазначених поїздок, мета цих поїздок, хто саме їздив до м. Дніпропетровська, скільки палива необхідно для однієї такої поїздки та яка вартість бензину була на той час. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесені позивачкою витрати на виготовлення ксерокопій документів та компютерних послуг теж не підлягають задоволенню, оскільки в наданих суду талонах та товарному чеку відсутні відомості хто саме робив ці ксерокопії та з яких саме документів ці ксерокопії зроблені. Також в останньому судовому засіданні позивачка, збільшуючи розмір позовних вимог просила додатково стягнути з відповідача витрати на відправку поштової кореспонденції в сумі 50,42 грн., пояснюючи, що вона зверталася до Головного управління охорони здоровя та до Міністерства освіти з метою зясування дійсності перебування відповідача на лікарняному 19 березня 2010 року та у відрядженні 12 квітня 2010 року, на що також витратила гроші на паливо для поїздки до м. Дніпропетровська в сумі 99,97 грн. Але в цій частині позовні вимоги також задоволені бути не можуть, оскільки в матеріалах справи є копія лікарняного та наказу про відрядження, з яких вбачається поважність причин неявки [PERSON] в судове засідання і необхідності здійснювати зазначені затрати не було. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи тощо. При визначенні розміру моральної шкоди суд бере до уваги той факт, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] неповнолітньому [PERSON] дійсно була завдана фізична біль та страждання, що мало наслідком спричинення неповнолітньому легких тілесних ушкоджень та лікування. Також учню та позивачці були завдані душевні страждання у звязку з протиправною поведінкою відповідача. Суд враховує, що шкода неповнолітньому була завдана з вини відповідача, оскільки незважаючи на поведінку учня вчитель в жодному разі не має право застосовувати до нього фізичну силу, характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань неповнолітнього та вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 3000,00 грн. Заявлений позивачкою розмір моральної шкоди 50000,00 грн. є необґрунтованим, оскільки як було зазначено вище причинний зв'язок між протиправними діями [PERSON] та його наслідками у вигляді захворювання неповнолітнього [PERSON] на хворобу «псоріаз» свого підтвердження в суді не знайшов, тому судом не встановлено, що [PERSON] і на даний час хворіє, потребує санаторно-курортного лікування та проходить лікування саме з вини [PERSON], що в свою чергу не доводить того, що саме з вини [PERSON] [PERSON] повинен все життя приймати ліки, чим погіршується матеріальний стан сімї. Факт створення для [PERSON] неможливих умов для навчання та відсутність обєктивного ставлення до його навчання, заниження оцінок також не доведений жодними доказами. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат по справі, вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial