Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У лютому 2009 року позивач звернувся з даним позовом до відповідачки, в якому просив визнати недійсним та розірвати договір дарування 8/25 частки житлового будинку № 42 по вул. Маркелова в м. Маріуполі на підставах, передбачених ст. 225 ЦК України, та визначити частки в праві спільної власності на цей будинок його померлих батьків: батька [PERSON] та матері [PERSON] в розмірі 4/25 частки за кожним, а також визнати за останньою право власності на зазначену частину в цьому будинку та стягнути з відповідачки судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, змінив та уточнив первинні вимоги, посилаючись на ч.3 ст. 203 та ст. 207 ЦК України, стверджував, що на момент оформлення договору дарування частини будинку його батько протягом року був тяжко хворим, периодично знаходився на стационарному лікуванні та 28 серпня 2008р. помер. 31 липня приватний нотаріус [PERSON] на дому посвідчив договір дарування частини будинку, яка належала батькові, на ім*я відповідачки. При цьому, батько договір дарування не підписував та не мав бажання дарувати його, т.я. при житті, як батько, так і мати стверджували, що будинок після їх смерті перейде в рівних частках у власність дітям йому, [PERSON], та його сестрі [PERSON]. Таким чином, волевиявлення батька не відповідає посвідченому договору, у зв*язку з чим просив визнати його недійсним та розірвати. Крім того, на підставах ст.ст. 368, 1226 ЦК України просив визначити частки в спільній власності на спірний будинок за його батьками, стверджуючи, що вони, знаходячись в зареєстрованому шлюбі придбали частину спірного будинку, яку у лютому 2008р. батько оформив на себе одного, отримавши свідоцтво про право приватної власності. При цьому, не були враховані інтереси матері, яка мала право на ? частку та за якою він, [PERSON], просив визнати право власності на 4/25 частки будинку, внаслідок чого залишиться спадкове майно, яке підлягає розподілу поміж спадкоємцями після смерті батьків. Окрім того, просив стягнути з відповідачки судові витрати. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав вимоги позивача у повному обсязі. [PERSON] позов не визнала та пояснила, що батько на момент оформлення договору, незважаючи на хворобу, знаходився в задовільному стані та виявив бажання подарувати будинок їй, проти чого не заперечувала мати. Нотаріус посвідчив відповідний договір з виїздом на домашню адресу та дотриманням усіх необхідних процедур. При цьому, батько та мати самостійно написали та підписали необхідні папери, у тому числі згоду дружини на відчуження та підписи в оригіналах договору, тому підстав для визнання цього договору недійсним не має, у зв*язку з чим просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнала з тих же підстав та стверджувала, що доводи позивача є необґрунтованими, т.я. при підписанні договору дарування дотримані вимоги відповідної інструкції. Крім того, у позивача відсутні передбачені законом підстави вимагати визначення часток в праві спільної вланості його померлих батьків та визнання за матір*ю права власності на 4/25 частки спірного будинку з урахуванням тієї обставини, що при житті останньої раво власності було зареєстровано за її чоловіком, який розпорядився своєю власністю з її, [PERSON], згоди, яка надана в присутності нотаріуса при відчуженні будинку. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] позов не визнав та стверджував, що при посвідченні 31.07.2008р. договору дарування 8/25 частки житлового будинку на ім*я [PERSON], виконав передбачені відповідними нормами ЦК України умови для даного виду угод, переконався, що сторони діяли добровільно та перебували при здоровому розумі та ясній пам*яті, [PERSON] підписав документи власноруч, згода його дружини на відчуження власності була, тому просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, у тому числі відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішньої волі. Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ч.3 ст. 203 ЦК України, стверджуючи, що волевиявлення батька не відповідало характеру підписаного батьком та посвідченого нотаріусом договору. При цьому посилається на стан його здоров*я та неможливість підписання особисто тексту договора, підготовленого нотаріусом. Суд вважає, що дані доводи позивача свого підтвердження не знайшли, оскільки зі змісту самого договору дарування слідує, що дарувальник діяв добровільно, перебував у здоровому розумі та ясній пам*яті, розуміючи значення своїх дій; свідки з боку позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] конкретних обставин підписання договору дарування не пояснили; ствердження позивача про те, що дарувальник, тобто його батько, не підписував спірний договір спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1329/10/11 від 27.04.2010р., відповідно до якого рукописний текст «Іванов Віктор Борисович» у двох примірниках договору дарування та підписи від імені [PERSON] та заяві від імені [PERSON] на адресу нотаріуса виконано [PERSON] Інших доказів в обґрунтування позову в даній частині суду не надано, тому позов визнається таким, що не підлягає задоволенню. Вимоги [PERSON] в частині визначення часток його батьків у спільній сумісній власності подружжя, а саме по 4/25 частки в будинку № 42 по вул. Маркелова та визнання права власності за померлою дружиною, тобто [PERSON] на частку у спільній власності не підлягають задоволенню, т.я. у позивача відсутнє право пред*явити вимогу про розподіл майна, яке при житті власника було відчуженно у встановленому законом порядку, тобто шляхом укладення договору дарування. Крім того, позивачем не зазначена норма закону, відповідно до якої він заявляє дані вимоги. У зв*язку з висновком суду про необґрунтованість позовних вимог, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачки не підлягають. Заходи по забеспеченню позову, які прийняті відповідно ухвали суду від 23.11. 2009 року та від 08.12. 2009 року слід скасувати після набрання рішенням законної сили.

Outcome: dismissed