Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради по наданню позивачу, як інваліду війни III групи, разової грошової допомоги до 5 травня в меншому розмірі, ніж у розмірі, передбаченому ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХП від 22.10.93 року, зобов'язати відповідача перерахувати позивачу, як інваліду війни III групи, разову грошову допомогу до 5 травня передбачену ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХП від 22.10.93 року за 2009 рік і зробити виплати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачена щорічна виплата до 5 травня разової грошової допомоги учасникам бойових дій, інвалідам війни III групи, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. У 2009 році разову грошову допомогу було виплачено позивачу у розмірі 380 гривень. Позивач вважає, що виплата належної суми даної допомоги у 2009 році має бути здійснена у розмірі 3486 грн., і просить зобов'язати відповідача перерахувати допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплачених сум. Позивач в судове засідання не з»явився, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлений, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, подані письмові заперечення (а.с.13-14). Суд ухвалив згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника відповідача, згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом III групи, що підтверджується копіями посвідчень серії А № 066801 (а.с.7) та серії Є № 092417 (а.с.9), а тому відповідно до ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги. Частиною 3 статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Судом встановлено, що позивач в 2009 році отримав щорічну разову допомогу до 5 травня у 2009 році в розмірі 380 грн. відповідно до Постанова KM України від 18 березня 2009 року № 211 "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертв нацистських переслідувань". На час ухвалення даного рішення, частина 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (№ 3551-12 від 22.10.1993 року), викладена в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 р. № 367-14, та в редакції Закону України № 52-IV від 04.07.02р. - і є чинною. Правова позиція Конституційного Суду України щодо зупинення дії або обмеження пільг, компенсації і гарантій викладена в рішеннях Конституційного Суду України № 6 -рп/2007 від 09.07. 2007 р. № 10-рп/2008 від 22.05.2008 p.. Рішення Конституційного суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Обов'язок виконання рішень Конституційного Суду України є вимогою ч. 2 ст. 150 Конституції України. Постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 р. № 211, відповідно до якої проводилася виплата позивач\' є підзаконним нормативним актом і вона суперечить Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині виплати разової грошової допомоги до 5 травня і ст. 22 Конституції України, а тому виходячи із пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, застосуванню в частині виплати щорічної разової допомоги до 5 травня підлягає саме Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і чинне законодавство про органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідачем не надано суду доказів та не доведено правомірності свого рішення щодо нарахування та вплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня в меншому розмірі ніж у розмірі визначених ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і на користь держави судовий збір в сумі 08 грн. 50 коп..

Outcome: approved