Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому посилається на ті обставини, що 05.09.2008 р. о 07 год. 35 хв. на території ФЖДП «Гарантія-маркет» ЗАТ «Фуршет» в м. Жито¬мирі по вул. Вітрука, 9-а, співвідповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв на нього наїзд. В результаті з вини водія [PERSON], йому були завдані се¬редньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв'язку з чим він був госпіталізований до лікарні. Проти співвідповідача [PERSON] була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 286 КК України. По¬становою від 13.03.2009 р. Корольовський районний суд м. Житомира кримінальну справу, пору¬шену за ч. 1 ст. 286 КК України відносно [PERSON], закрив на підставі Закону України «Про амністію». На момент наїзду на позивача, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Елмакс», яке уклало договір із НАСК «Оранта» про страхування цивільно-правової відповідаль¬ності власників наземних транспортних засобів. Оскільки позивачу було заподіяно шкоди діями [PERSON], після уточнення своїх вимог, він остаточно у позові просив стягнути з останнього 50000 грн. моральної шкоди та з співвідповідачів ПП «Елмакс» і ВАТ НАСК «Оранта» в солідар¬ному порядку 5000 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити в частині стя¬гнення з винуватця ДТП моральної шкоди в повному обсязі, стосовно вимоги про стягнення мате¬ріальної шкоди послалася на розсуд суд, зазначивши про відшкодуванням матеріальної шкоди у поза судовому порядку та відсутність повноважень на відмову від позову. Представник співвідповідача ПП «Елмакс» в судовому засіданні наголосив про недове¬деність стороною позивача своїх вимог в частині заподіяння колишнім їх працівником [PERSON] моральної шкоди. Представник ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні у вирішенні справи послався на розсуд суду. Співвідповідач [PERSON] в суді позовні вимоги про відшкодування моральної шко¬ди не визнав, наголосив про надання ним позивачу допомоги з перших днів отримання травм. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висно¬вку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступного. Судом встановлено, що 05.09.2008 року близько 07 години 35 хвилин [PERSON] здійснюючи керування автомобілем «ГАЗ-3302-415», державний номер [NUMBER], на автостоя¬нці магазину «Фуршет» по вул. Вітрука, 9-А м. Житомира, рухаючись в напрямку магазину «Ол- ді», порушив вимоги п.п. 2.5, 2.3 (б), 19.3 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який знаходився на території автостоянки. Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі, закритої тупої травми тазу у вигляді перелому здухвинної кістки зліва із вивихом головки стегнової кістки в по¬рожнину малого тазу, перелому верхньої гілки лобкової кістки справа та зліва, асі вшюсжіься до середнього ступеня важкості за ознакою довготривалого розладу здоров'я. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.03.2009 р. криміналь¬ну справу, порушену за ч. 1 ст. 286 КК України відносно [PERSON] закрито на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 р.. Постанова суду не оскаржена і набрала чинності. Згідно п. З ст. 6.1 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивіль¬ній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці фак¬ти. Таким чином, винність [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в на¬слідок якої було завдано ушкоджень позивачу, підтверджується матеріалами справи і не підлягає сумніву. Як встановлено під час виникнення ДТП співвідповідач [PERSON] перебував в тру¬дових відносинах з ПП «Елмакс». Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпе¬ки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При розв'язанні даного позову суд також застосовує вимоги ч. 1 ст. 1172 ЦК України, де передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. При цьому суд також враховує і ке¬рівні роз'яснення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», де зазначено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Відповідно до полісу № ВС/0220811 співвідповідач ПП «Елмакс» уклав із ВАТ НАСК «Оранта» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника назем¬ного транспорту. Відповідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відпові¬дальності власника наземного транспорту» № 1961-1У від 01.07.2004р., страхова компанія, яка уклала договір з власником наземного транспорту, несе відповідальність за свого клієнта. Як встановлено в суді на відшкодування матеріальних збитків позивач одержав 4979 грн. 33 коп., що його представником в суді було підтверджено, проте через відсутність повнова¬жень на відмову від позову, в цій частині у вирішенні послалася на розсуд суду. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичнії особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, де зазначено, пю моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону Украї¬ни «Про амністію» здійснено з нереабілітуючих підстав, оскільки акт про амністію звільняє віл кримінальної відповідальності, але не звільняє від цивільно-правової відповідальності, а тому мо¬ральна шкода заподіяна відповідачем [PERSON] підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шко¬ди, суд у відповідності з вимогами ст. 23 ЦК України, також приймав до уваги керівні роз'ясненні п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкоду¬вання моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, враховував характер правопорушен¬ня, глибину душевних і фізичних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, вимоги розумності і справедливості. Беззаперечним фактом, який підтвердився в судовому засіданні є те, що внаслідок шко¬ди здоров'ю позивач втратив можливість вести нормальний уклад життя, працювати, допомагати своїй родині, на даний час він є лежачим хворим і сам потребує стороннього догляду, з врахуван¬ням встановлених судом обставин, приймаючи до уваги характер й обсяг страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливос¬ті, заявлений розмір моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 30000 грн.? Вимоги про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку з їх погашенням.

Outcome: partial