Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати Договір оренди нерухомого майна від 30 грудня 2009 року. Протокольною ухвалою від 21.05.2010р. до спільного розгляду із первісним був прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа по справі - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання власності на нерухоме майно. На підставі ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 04.06.2010р. справа направлена за підсудністю до Солом'янського районного суду м.Києва. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач за первісним позовом посилався на відсутність у [PERSON] жодних документів, які б підтверджували його право власності на нежитлове приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві. У звязку з цим Позивач вважає, що договір оренди нежитлового приміщення №132 загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, був укладений з грубим порушенням норм статі 761 ЦК України. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві та зобовязати Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права зареєструвати право власності за [PERSON] на вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві. Позивач за первісним позовом у судовому засіданні свій позов підтримала, а при вирішення зустрічного позову покладалась на розсуд суду. Відповідач проти первісного позову заперечували та у задоволені позовних вимог просили відмовити. Представник третьої особи надав письмові пояснення по суті справи та просив розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2009 року між [PERSON], який діяв як Орендодавець, та [PERSON], що діяла як Орендар, було укладено договір оренди нежитлового приміщення №132 загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, розташування якого зазначено на плані приміщення. При цьому [PERSON] вважає, що договір укладено з грубим порушенням норм статі 761 ЦК України, оскільки Орендодавець не володіє правовстановлюючими документами на зазначену нерухомість. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про належність №132 загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, орендодавцю [PERSON] При цьому, Відповідачем заявлена зустрічна позовна вимога про визнання судом за ним права власності на вказаний об'єкт нерухомості. При вирішенні спору між сторонами суд бере до уваги, що вирішення по суті вказаної позовної вимоги є першочерговим і необхідним для вирішення по суті як позовним вимог Позивача за первісним позовом, так і інших позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, Статтею 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Виробничий вектор» було укладено Договір про участь у будівництві обєкта нерухомості за №0011/003. У відповідності до вимог п.2.2. Договору [PERSON] зобовязувався повністю оплатити вартість Лоту облігацій за Договором купівлі-продажу облігацій, а також предявити такий Лот облігацій до погашення ТОВ «Виробничий вектор», а забудовник зобовязувався збудувати обєкт нерухомості та передати його інвестору. Пунктом 1.6. Договору передбачено, що Лот облігацій складається із 11\~610 штук Облігацій. Згідно п. 2.4. Договору (із змінами викладеними у Додатковій угоді від 22 грудня 2009 року) характеристика обєкту нерухомості: вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві. 23 грудня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Виробничий вектор» було укладено Акт прийому-передачі обєкта нерухомості у відповідності до умов Договору про участь у будівництві обєкта нерухомості №0011/003 від 30.01.2008 року. Як вбачається із п.1 вказаного Акту ТОВ «Виробничий вектор» в погашення повністю оплаченого Лоту облігацій передав, а [PERSON] прийняв майнові права на вбудоване офісне приміщення, що передбачає набуття [PERSON] первісного права власності на вбудоване офісне приміщення з моменту укладення цього Акту, а також оформлення та державну реєстрацію права власності на вбудоване офісне приміщення. Згідно п. 8 вказаного Акту вбачається, що цей Акт є підставою для набуття [PERSON] первісного права власності на вбудоване офісне приміщення. 23 грудня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Виробничий вектор» було укладено Акт про виконання зобовязань за Договором про участь у будівництві обєкта нерухомості №0011/003 від 30.01.2008 року. Згідно п. 2 вказаного Акту [PERSON] для оформлення права власності отримав від ТОВ «Виробничий вектор» акт прийому передачі обєкта нерухомості від 23 грудня 2009 року, технічний паспорт, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, довідку про здійснення повного розрахунку за вбудоване офісне приміщення. Підписанням цього Акту ТОВ «Виробничий вектор» та [PERSON] засвідчили, що вони у повному обсязі виконали усі свої зобовязання за Договором про участь у будівництві обєкта нерухомості №0011/003 від 30.01.2008 року. Згідно довідки від 23 грудня 2009 року ТОВ «Виробничий вектор» підтвердив, що згідно з умовами Договору про участь у будівництві обєкта нерухомості №0011/003 від 30.01.2008 року, Лот облігацій, який належав [PERSON] повністю оплачений, а в погашення Лоту облігацій [PERSON] згідно Акту прийому передачі обєкта нерухомості від 23 грудня 2009 року передане вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, вартістю 336\~690,00 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] було доведено правомірність набуття на спірне майно права власності. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та сторонами не спростоване. У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно п. 1.6. Положення N157/6445 реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Судом встановлено, що вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, є завершене будівництвом та прийняте до експлуатації, що підтверджується [PERSON] №2600000129 від 06 липня 2009 року про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. [PERSON] Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві засвідчила відповідність завершеного будівництвом обєкта (вбудованого офісного приміщення №132) проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, та підтвердила його готовність до експлуатації. Суд приходить до висновку про відсутність будь-яких перешкод для державної реєстрації права власності за [PERSON] на закінчене будівництвом та готовим до експлуатації вбудоване офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві. Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON] про зобов'язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності на об'єкт нерухомого майна офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, то суд керується наступним. Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 N 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445 ([PERSON] положення N 157/6445). Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, судовому захисту підлягають тільки порушені, оспорювані та невизнані права особи. Разом з тим [PERSON] не обґрунтував необхідність застосування судового захисту прав у вигляді зобов'язання БТІ м.Києва вчинити певні дії, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували невизнання, оспорювання чи порушення Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» будь-яких прав Позивача. Тому в цій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає. З огляду на визнання судом права власності [PERSON] на об'єкт нерухомого майна офісне приміщення №132, загальною площею 116,1 кв.м., що розташоване на першому поверсі житлового будинку №20-Г по вул. Кудряшова у м. Києві, при вирішення договірного спору між сторонами, суд керується наступним. Відповідно до ст.626 Цивільного Кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Жодної з підстав для розірвання укладеного між сторонами Договору оренди нежитлового приміщення від 30.12.2009р. судом не встановлено, у зв'язку з чим у задоволенні первісного позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає що підлягають стягненню з [PERSON] понесені [PERSON] судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 500 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial