Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ЗАТ "АТЗТ "Коростенський фарфор" про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що він з 2 серпня 2004 року по 24 жовтня 2008 року працював на посаді начальника обчислювального центру на ЗАТ "АТЗТ "Коростенський фарфор", яке при звільненні заборгувало йому заробітну плату на суму 15200 гри-вень 08 копійок та до цього часу її не виплатило. В звязку з цим, вважає, що ЗАТ "АТЗТ "Корос-тенський фарфор" повинно компенсувати йому втрату частини заробітної плати у звязку з пору-шенням термінів її виплати в сумі 3060 гривень 67 копійок. Оскільки він розрахункові кошти не отримав з вини відповідача, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 листопада 2008 року по 17 березня 2010 року становить 27347 гривень 81 коп. Тому по-зивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термі-нів її виплати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Також позивач зазначив, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яку він оцінив в сумі 1000 гривень, оскільки він себе погано почуває, відчуває неспокій. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, зазначивши, що позовні ви-моги підтримує у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про день та час розгляду спра-ви повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді начальни-ка обчислювального центру на ЗАТ "АТЗТ "Коростенський фарфор", що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6 7), з якої вбачається, що позивач прийнятий на роботу 2 серпня 2004 року та звільнений 24 жовтня 2008 року. При звільненні ЗАТ "АТЗТ "Коростенський фарфор" заборгу-вало йому заробітну плату в сумі 15200 гривень 08 копійок, що підтверджується розрахунком (а.с.8), дійсність якого ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до ст.116 КЗпП України "При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум." При вирішенні даного спору, судом неодноразово відповідачу направлявся запит щодо за-боргованості по заробітній платі перед позивачем, але ЗАТ "АТЗТ" Коростенський фарфор" на вимогу суду не реагувало, тому суд бере до уваги довідку про середню зарплату, видану [PERSON] (а.с.9), яка не завірена підписами та печаткою підприємства, оскільки інших доказів про середньоденний заробіток сторони не надали. Згідно цієї довідки, середньоденна заробітна плата працівника (позивача) становить 86 гривень 87 копійок. Тому суд при задоволенні позову в частині стягнення розрахункових коштів при звільненні, виходив із суми, яку зазначив у позові [PERSON] 15200 грн. 08 коп., адже відповідачем не надано жодних доказів на спростування цієї суми, оскільки вони отримали копію позову та інших документів, про що свідчить заява-скарга представника від 12.04.2010 р. Статтею 117 КЗпП України передбачено "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку." Вирішуючи позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробі-тку за весь час затримки розрахунку, суд вважає, що він підлягає до задоволення. Як вбачається з копії довідки відповідача (а.с.9) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 86 грн. 87 коп. Отже розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку буде, виходячи з насту-пного розрахунку: 23 дні у грудні 2008 р., 20 днів у січні 2009 р., 20 днів у лютому 2009 р., 21 день у березні 2009 р., 21 день у квітні 2009 р., 18 днів у травні 2009 р., 20 днів у червні 2009 р., 23 дні у липні 2009 р., 20 днів у серпні 2009 р., 22 дні у вересні 2009 р., 22 дні у жовтні 2009 р., 21 день у листопаді 2009 р., 23 дні у грудні 2009 р., 19 днів у січні 2010 р., 20 днів у лютому 2010 р., а всього 313 днів х 86 грн. 87 коп. = 27190 грн. 31 коп. При цьому суд не бере до уваги і відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з від-повідача коштів в сумі 157 грн. 50 коп., що виплачуються працюючим в зоні добровільного гаран-тованого відселення, які передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист грома-дян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач в цей період часу вже не працював у відповідача. Також суд задовольняє позов в частині стягнення втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 3060 гривень 67 копійок, що підтверджується розрахун-ком позивача (а.с.2). В добровільному порядку відповідач не виплачує до цього часу вказану заборгованість. Відповідно до п.2, 5, 7 "Положення про порядок компенсацій працівниками втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати" власник повинен компенсувати працівнику втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Згідно ст.34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР слі-дує, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послу-ги у порядку, встановленому чинним законодавством. Інших доказів відповідачем не надано та не спростовано розрахунки надані позивачем, а тому суд задовольняє позов частково. В задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не надав доказів, які підтверджують спричинення позивачу моральної шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial