Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

10.08.2009року та 23.03.2010року Миколаївська міська рада звернулася до суду із позовом та його доповненням до [PERSON] і [PERSON], в якому просила зобов'язати відповідачів вивільнити самовільно зайняту ними земельну ділянку під самовільно побудовану побудову площею 12,2кв.м., яка розташована на виходе у двір загального користування по вул . Набережній, 7 в м. Миколаєві та прибудована до квартири [ADDRESS] шляхом її знесення за рахунок відповідачів. У судовому засіданні представник позивача вимоги свого остаточного позову підтримала та пояснила, що самовільним будівництвом з боку відповідачів порушено право власності територіальної громади на земельну ділянку, яка захоплена відповідачами. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, направив свого представника. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнали та пояснили, що зазначена прибудова була побудована зі згоди компетентних органів неї розташовані комунікації квартири. Залучене в якості третій особи ТОВ "ЖЕК "Забота" до суду свого представника не направило, надало заяву про слухання справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення сторін, показання спеціаліста, дослідивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, відповідачу [PERSON] на родину із трьох чоловік за ордером №88 від 11.03.1996року виділена трьохкімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 30,0кв.м.. Відповідно до даних журналу зовнішніх обмірів від 5.03.1955року за домоволодінням № 9 по вул. Набережній в м. Миколаєві зареєстровані сіні літ. "К" площею 10,8кв.м. (3,6x3,0), які фактично прибудовані до стіни квартири №6 (6-а) - на той час літ. "Е" домоволодіння №14 по вул. К.Маркса (вул. Адміральська) в м. Миколаєві і якими до наступного часу користуються відповідачі. Як слідує із рішень виконкому Миколаївської міської ради депутатів працюючих №919 20.05.1969року та Миколаївської міської ради депутатів працюючих №919 від 20.05.1969року в період 1969року органами місцевого самоврядування булі прийняті рішення про відвід земельної ділянки площею 0,3га для будівництва багатоквартирного будинку за рахунок зносу домоволодінь №№7 та 9 по вул. Набережній в м. Миколаєві та відселення проживаючих в них родин, до переліку яких родина відповідачів не потрапила. Внаслідок чого, побудований багатоквартирний житловий будинок №7 по вул. Набережній в м. Миколаєві з відведенням для його обслуговування прибудинкової земельної ділянки з майданчиком для відпочинку та дитячим майданчиком. Родина відповідачів, навпаки, продовжила проживати у той же трьохкімнатної квартирі, яка залишилася за новою адресою: м. Миколаїв, вул. К.Маркса (Адміральська) №14, з самовільно приєднаних до якої сіней літ. "К" площею 10,8кв.м. з неінуючої на даний час адреси: м. Миколаїв, вул. Набережна, 9, є вихід до двору загального користування побудованого багатоквартирного будинку №7 по вул. Набережній в м. Миколаєві. Таким чином, без прийняття відповідних рішень у технічної документації квартира, яка наймається відповідачами отримала нову адресу як квартира [ADDRESS], де відповідачі [PERSON] і [PERSON] є зареєстрованими. Допитаний у судовому засіданні спеціаліст ММБТІ [PERSON] пояснив, що в наступний час неможливо встановити підстави для проведення зміни адреси спірній квартири та здійснення об'єднання комунальної власності у вигляді сіней літ. "К" з квартирою № 14 оскільки інвентаризаційна справа за старою адресою по вул. Набережній, 9 знищена, у зв`язку зі зносом домоволодіння та відведенням земельної ділянки під побудований в 1969році новий будинок по вул. Набережній, 7. Як пояснили відповідач та представник відповідача, що підтверджено матеріалами справи, в сінях площею 10,8кв.м., які зареєстровані як комунальна власність ще у 1955 році ними була розміщена кухня та потім зі згоди компетентних органів без прийняття рішень складання техдокументації добудована прибудова, яка складається із ванної площею 3.7кв. м. та вбиральні площею 1,1 кв.м.. Таким чином, на сьогоднішній час відповідачі проживають у трьохкімнатної квартирі №6-а по вул; Адміральській. 14 в м. Миколаєві, яка є комунальної власністю та знаходиться на балансі ТОВ "ЖЕК "Забота". Загальна та житлова площа квартири відповідачами збільшена відповідно до 51,2кв.м. і 39,0кв.м. за рахунок приєднання комунальній власності у вигляді сіней літ. "К", переобладнання та самовільного будівництва прибудови, в якій розташовані ванна кімната та вбиральня. Зазначена прибудова розташована відповідачами на самовільно захопленої частині земельної ділянки в межах прибудинкової території будинку №7 по вул. Набережній в м. Миколаєві, що знаходиться на утриманні та балансі третій особи. Вказавши обставини підтверджені наданими до суду відповідними висновками компетентних служб та актами, що були складені за їх участю. Відповідно до ст. ст. 376, 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійснені права користування своїм майном, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованих споруд при суттєвому порушенні при здійснені самочинного будівництва належних йому прав. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснює будівництво від її проведення, знесення самочинного будівництва можливо за позовом органу місцевого самоврядування. З наданих до суду письмових доказів вбачається, що відповідачами здійснене самовільне будівництво прибудови, в якій розташовані ванна кімната та вбиральня за відсутності проекту та за рахунок самовільного захоплення земельної ділянки, яка належить територіальної громаді. На пропозиції позивача здійснити реконструкцію та перепланування квартири шляхом закладання дверних прийомів та облаштування виходу до двору будинку № 14 по вул. Адміральській м. Миколаєві відповідачі відмовилися. За змістом ст. ст. 152, 212 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані позбавленням права володіння земельною ділянкою. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам з приведенням їх у придатний стан за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 317, 319. 376 ЦК України, ст. 91, 152, 158, 212 ЗК України, п. 5.28 п/пЗ та додатку№10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996року №173, вимог ДБН А.2.2-3-97, Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджених Мін'юстом 25.12.2000року р.№945/5166, суд вважає позов Миколаївської міської ради частково обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині зобов'язання відповідачів знести прибудову, яка складається ванної кімнати та вбиральні, оскільки останніми здійснено самочинне будівництво нежитлових приміщень за відсутності проекту з порушенням будівельних, санітарних і протипожежних норм та правил в межах проведення відповідних погоджень на самовільно захопленої земельній ділянці, не відведеної для цієї мети, з порушенням її цільового використання, шо в-цілому суперечить суспільним інтересам територіальної громади. В іншій спосіб усунути порушення зазначених прав позивача суд не вважає можливим з урахуванням того, що відповідачі відмовилися переобладнати самочинну споруду. Що стосується вимог про знесення іншої частини прибудови, в якій розташована кухня площею7,4кв.м., то суд вважає ці вимоги необгрунтованими, оскільки остання ні є самовільно побудованою, а влаштована відповідачами в приміщенні приєднаних до квартири сіней літ. "К", які також є комунальною власністю та споруджені на відведеної для цієї мети земельній ділянки. Тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у даному випадку ні є адекватним для їх поновлення, так як урегульований іншими нормами права, ніж ти, що регулюють захист права громади на володіння та мету використання нерухомості у вигляді належних їй нежитлових приміщень. Заперечення відповідачів з приводу порушення їх прав на належне санітарне обслуговування житлового приміщення також не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки стосуються інших правовідносин між сторонами, які ні є предметом розгляду даної цивільної справи. У відповідність зі ст. ст, 81, 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в рівних частках судовий збір на користь держави в сумі 51грн.00коп. та ІТЗ в сумі 120грн.00коп..

Outcome: partial