Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] в якому просить визнати неправомірною постанову приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу [PERSON] від 22 грудня 2009 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та юбов'язати приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу [PERSON] посвідчити договір дарування належної позивачу на праві особистої приватної власності частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по провулку Українських повстанців 4, м. Малина в розмірі 35/100. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник позивача пояснив, що бувший чоловік позивача в 2002 році подарував їй квартиру. Дану квартиру позивач в подальшому продала Національному банку України за 140000 гривень. І вже під час шлюбу з [PERSON] придбала 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області. Таким чином вищевказана частина будинку є її особистою приватною власністю, оскільки придбана хоч і під час шлюбу, але за кошти, які належали особисто позивачу. Однак нотаріус відмовила в посвідченні договору дарування цієї частини будинку за відсутності згоди чоловіка [PERSON] Така відмова є неправомірною, оскільки не дає можливості позивачу розпорядитись своєю особистою власністю. Представник відповідача [PERSON] та відповідач позов не визнали. Представник відповідача пояснив, що 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області купувались позивачем та відповідачем за спільні кошти. Крім того відповідач вклав значну суму для здійснення ремонту цієї частини будинку, а тому вона є спільною сумісною власністю [PERSON]і. і [PERSON] Відповідач [PERSON] в суд не зявилась. Надала заяву в якій вказала, що позов не визнає та просить розглядати справу без її участі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідившй надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] в м. малині Житомирської області, яка перейшла їй від [PERSON] на підставі договору дарування від 06.12.2002 року (а.с. 9). Пізніше на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2006 року (ас. 10-12) дана квартира перейшла у власність Національного банку України за 140000 гривень. Кошти за продаж цієї квартири були перераховані на рахунок позивача, відкритий в Приватбанку (а.с. 13). 07 листопада 2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (ас. 23), а 11 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області (ас. 4-6, 25-32). В 2008 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 7). У 2009 році [PERSON] хотіла відчужити вищевказану частину будинку і у звязку з цим звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] 22 грудня 2010 року нотаріус винесла постанову про відмову у посвідченні договору відчуження цієї частин будинку, оскільки відсутня була письмова згода бувшого чоловіка позивача [PERSON] (ас. 8). Суд вважає постанову нотаріуса правомірною. Як вбачається з вищевказаних доказів 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області були придбані позивачем в період зареєстрованого її шлюбу з [PERSON] За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже вважається, що 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Пункт 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України передбачає один із винятків з цього загального правила. Згідно з ним особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З цих підстав позивач зверталась до суду з позовом визнати 35 100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області її особистою приватною власністю, так як ця частина будинку придбана її особисті кошти. Однак в задоволенні позову позивачу було відмовлено за безпідставністю (а.с. 33). Таким чином нотаріус правомірно відмовила [PERSON] у посвідченні договору відчуження 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області, оскільки відповідно до пункту 43 Інструкції про порядок вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, якщо правовстановлювальний документ оформлений на одного із співвласників, нотаріус вимагає письмову згоду інших співвласників. Згода на укладення таких правочинів повинна бути посвідчена нотаріально. Цей пункт відповідає ст. 65 Сімейного кодексу України та ст. 369 Цивільного кодексу України, які регулюють відносити учасників спільної власності під час шлюбу та після його розірвання. Крім того [PERSON] на підтвердження своїх заперечень надав накладні (а.с. 44-50) з яких вбачається, що він вклав значні кошти в ремонт 35/100 частин житлового будинку № 4 по провулку Українських повстанців в м. Малині Житомирської області і між ним та [PERSON] існує спір про право. Враховуючи вищевказане, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Суд не відшкодовує позивачу понесені нею судові витрати, оскільки їй повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed