Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

У листопаді 2009р. [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26.04.1996р. по 15.10.2007р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON] [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейних відносин, вони з відповідачем стали мешкати окремо, діти залишилися проживати з нею. Однак 23.01.2008р. відповідач самочинно, без її відома, забрав дітей до себе, утримував їх у себе, не даючи спілкуватися і бачитися з дітьми. [PERSON] донька зі школи повернулася додому, а син залишився проживати з батьком. Батько утримує сина примусово, залякує дитину, що уб'є її якщо він повернеться. Син вірить у це, бо неодноразово був свідком того, що відповідач бив її і знущався з неї. З приводу повернення дітей вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ, служби у справах дітей, але вирішити це питання їй не вдалося. Відповідач створює перешкоди в спілкуванні з сином. Ліза дуже скучає за братом, постійно питає її коли він повернеться до них. Просить відібрати дітей у батька і передати їй. Посилається на те, що вона має постійну роботу, стабільний дохід і постійне місце проживання, позитивно характеризується. Колишній чоловік ніде не працює, постійного доходу не має, живе за рахунок випадкових заробітків та за рахунок своїх батьків, зловживає спиртними напоями, вихованням сина майже не займається. Просить відібрати дітей у батька і передати їй. Визначити місце проживання обох дітей з нею. Незаконними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яку вона оцінює у 3000 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю. Суду додатково пояснили, що відповідач 23.01.2008р. самовільно, без її відома, забрав обох дітей до себе, утримував їх, не даючи спілкуватися з нею. Через кілька днів [PERSON] сама прийшла зі школи до дому. Сина батько утримує примусово, погрожуючи йому, що якщо він піде від нього, то буде погано їй і [PERSON]. Син боїться батька, переживає за неї та сестру, тому живе з батьком. Діти неодноразово були свідками того, як відповідач бив її. Таке становище дитини негативно впливає на його психіку, син став замкнутим, знизилася успішність у школі. Батько забороняє спілкуватися сину з нею і сестрою, не пускає його до них. Діти дуже прив'язані однин до одного, тому їх розлучення негативно впливає на їх психічний стан. Вважає, що батько утримує сина у себе щоб не сплачувати аліменти, які з нього стягнуті за рішенням суду. Такими діями відповідача їй та дітям завдається моральна шкода, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, вона постійно знаходиться у стресовому стані, бо переживає за сина, крім того вона змушена була звертатись до різних інстанцій з проводу повернення дітей і докладати додаткових зусиль до нормалізації сімейних стосунків з дітьми. Просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у сьогоднішнє судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. Причини неявки суду не повідомив. В минулому судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що діти самі виявили бажання жити з ним. [PERSON] повернулася до матері, а Міша сам захотів жити з ним, це сталося після того, як мати у нетверезому стані побила його. Спілкуватися з матір'ю він не забороняє сину, але син сам не хоче. З дочкою він не бачиться, бо колишня дружина перешкоджає йому у цьому. Проживають вони з сином удвох в трикімнатній квартирі. Він підробляє на ремонтах, має постійний дохід. Навчання сина контролює, перевіряє домашні завдання, допомагає вчити уроки. З класним керівником спілкується раз на місяць. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, посилаючись на висновок Бердянської міської ради, вважає, що в інтересах обох дітей необхідно відібрати [PERSON] від батька і передати матері, визначити місце проживання обох дітей разом з матір'ю. Суду додатково пояснила, що [PERSON] неодноразово зверталася до служби у справах дітей з приводу повернення їй дітей, встановлення часу побачення з сином, але вирішити питання мирним шляхом їм не вдалося. [PERSON] на запрошення прийти на бесіду до служби у справах дітей не відгукнувся. З наданої характеристики зі школи на [PERSON] видно, що хлопчик став замкнутим, уникає відвертих розмов, виявлено високий рівень тривожності, невпевненості у собі, страх перед майбутнім. Причиною цих є нестабільними відносинам між батьками. Діти неодноразово були свідками того, як батько бив матір. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталася з заявами до органів внутрішніх справ. 15.04.2008р. представник служби у справах дітей провів з [PERSON] бесіду з приводу недопустимості сварок та скандалів при дітях, йому були роз'ясненні права та обов'язки батька щодо виховання та утримання дітей. Відповідач має нестримний, вибуховий характер, діти бояться батька, все це негативно впливає на психічний та емоційний стан дітей. Позивач має постійну роботу та стабільну заробітну плату, характеризується позитивно, за місцем проживання створені всі умови для проживання, навчання та відпочинку дітей. [PERSON] постійної роботи не має. Перевіркою служби у справах дітей встановлено, що відповідач дійсно підробляє на ремонтах, але ця робота є нерегулярною, тому стабільного доходу він не має. Відповідачу на праві власності належить 3-кімнатна квартира, в якій він проживає разом з сином. В квартирі створені необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини. Зважаючи на вік дітей, їх прихильність до матері та один до одного, в інтересах обох дітей, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання обох дітей з матір'ю [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батьки, відповідно до ст. 163 СК України, мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.1975р. по 15.10.2007р. ( а.с.7,26). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03.10.2007р. їх шлюб було розірвано. Однією з підстав розірвання шлюбу, яку суд прийняв до уваги, було здійснення фізичного та психічного насильства [PERSON] щодо [PERSON] Після припинення сімейних стосунків, діти залишилися проживати з матір'ю [PERSON] 23 січня 2008 року діти пішли провідати батька і додому не повернулися. Батько, самовільно, не поставивши до відома матір, вивіз речі дітей і залишив їх проживати у себе. Через декілька днів [PERSON] самостійно повернулася до матері, а [PERSON] до цього часу проживає з батьком. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], вчитель ЗОШ №2, суду показала, що [PERSON] навчається у її класі вже третій рік. Завжди був старанним учене, але починаючи з минулого навчального року він став погано навчатися, часто забуває зошити, щоденник, став замкнутим, на контакт не йде, відмовляється відповідати на будь-які питання, спілкуватися з ним стало дуже складно. Вважає, що така ситуація склалася у зв'язку з нестабільністю відносин між батьками. Михайло дуже боляче сприймає цю ситуацію, видно, що він боїться батька. Батько був у школи два рази. В основному зв'язок підтримується з матір'ю, вона ходить на батьківські збори, постійно цікавиться життям дитини, надає матеріальну допомогу. Мати часто приходить до дитини у школу. Діти підтримують зв'язок між собою, спілкуються у школі, більший інтерес проявляє [PERSON], вона постійно прибігає до брата. Свідок [PERSON], вчитель початкових класів ЗОШ №2, суду показала, що знає обох дітей. З 1 по 3 клас навчала Мішу. Зараз навчає [PERSON]. Діти дуже здатні, добре навчаються. Зі школою постійний зв'язок підтримує тільки мати, батько ніколи навчанням [PERSON] не цікавився. Одного разу батько приходив до школи, вимагав у неї щоб відпустили [PERSON] з ним. Побачивши батька дівчинка злякалася, стала просити щоб її не відпускали з ним і подзвонили до матері. [PERSON] вів себе неадекватно, ображав усіх, у тому числі ї її. Все це відбувалося у присутності дітей. Довелося викликати міліцію, щоб залагодити цю ситуацію. Ліза дуже тягнеться до брата, скучає за ним. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивача і відповідача близько 5 років. Під час їх спільного проживання між ними часто виникали сварки, взагалі у [PERSON] дуже складний характер. Він неодноразово підіймав руку на дружину, негативно висловлювався на адресу дружини. Все це відбувалося на очах дітей. На початку 2008 року [PERSON] повідомила їй, що чоловік самовільно забрав дітей і не відпускає їх додому. Після того, як Міша залишився жити у батька, він дуже змінився, став замкнутим, агресивним. Свідок [PERSON] працівник Дитячого садка №3, суду показала, що знає обох дітей, вони ходили у дитячий садок №3. Діти хороші, завжди йшли на контакт. Приводила у групу і забирала дітей мати. Батька вона ніколи не бачила. У дитячому садку всім було відомо, що чоловік б'є дружину, бо вона часто ходила з синцями. В судовому засіданні, відповідно до ст. 171 СК України, були вислухані малолітні [PERSON] та [PERSON]. Руслан розказав, що з 2008 року живе з батьком, він сам так вирішив після того як мама побила його. Живуть вони удвох у квартирі. У них все добре. Жити з мамою не хоче, бо вона п'є, а папа - ні. Коли жили усі разом, папа часто бив маму у їх присутності. Він дійсно говорив про те, що боїться повертатися до матері, бо батько сказав, що, якщо він піде, то буде погано і мамі і [PERSON], але це він вигадав, такого не було. Ліза розказала, що папа забрав її до себе зі школи, мама не знала. Потім він її не відпускав до мами. Через кілька днів її забрала мама і з того часу вона живе з нею. Хоче жити з мамою і Мишком, дуже за ним скучає. Папу боїться, він часто бив маму і Мішу наказує. З наданої ЗОШ №2 характеристики на [PERSON] видно, за час проживання дитини з батьком відчувається недостатній контроль за дитиною, батьківські збори батько не відвідує, зв'язок з класним керівником через щоденник також не підтримує. Хлопець став замкнутим, емоційний стан дитини нестабільний, виявляється високий рівень тривожності, невпевненості у собі, страх перед майбутнім, що викликано нестабільними стосунками між батьками. З характеристики [PERSON] також вбачається, що у дівчинки виявлено підвищений рівень тривожності, у неї з'явилися страхи, ці порушення спричинені нестабільними стосунками батьків. Таким чином, судом встановлено, що після розлучення подружжя, діти залишилися проживати з матір'ю. Батько наприкінці січня 2008 року самовільно, не поставивши до відома матір, змінив місце проживання дітей, забравши їх речі, залишив проживати дітей у себе. [PERSON] [PERSON] була повернута до матері, а [PERSON] залишився проживати з батьком. Позивач намагалася вирішити питання щодо повернення сина у позасудовому порядку,звертаючись до органів внутрішніх справ та служби у справах дітей, що підтверджується копіями її заяв та відповідями цих органів ( а.с.21-28). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вчинив протиправну поведінку, свавільно змінивши місце проживання дітей. Твердження відповідача що позивачка вживає алкогольні напої, на грунті чого била старшого сина, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Відповідач жодного разу не пред'являв позивачці претензій щодо неналежного виховання дітей, жодного разу не звертався до служби у справах дітей з приводу цього, чи з приводу встановлення місця проживання дітей чи визначення порядку спілкування з дітьми. Навпаки, зібрані у справі докази засвідчують, що мати належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо дітей: постійно підтримує зв'язок зі школою, цікавиться навчанням дітей, матеріально забезпечує дітей, створила належні умови для проживання дітей, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, вона має постійну роботу і стабільний прибуток, на обліку у психоневрологічному чи наркологічному диспансері не перебуває. Відповідач хоча і має всі необхідні умови для проживання дитини, але постійної роботи і стабільного доходу не має. Суд не може не прийняти до уваги доводи позивача та представника органу опіки та піклування стосовно того, що діти бояться батька, оскільки з матеріалів справи, показань свідків та самих дітей вбачається, що відповідач неодноразово вчиняв насильство відносно позивача у присутності дітей. Ці обставини також підтверджуються копіями постанов про відмову у порушення кримінальних справ, актом огляду СМЕ №21 на [PERSON] ( а.с.13-16,29). Такі дії відповідача могли негативно відзначитися на психічному стані дітей і викликати страх перед батьком. Приймаючи до уваги взаємну прихильність дітей один до одного та до матері, їх бажання жити разом, а також враховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відібрання сина [PERSON] від батька, визначення місця проживання [PERSON] і [PERSON] з нею необхідно задовольнити у повному обсязі. У задоволенні позову щодо відібрання [PERSON] від батька відмовити, оскільки на час розгляду справи дитина проживає з матір'ю. В частині розгляду позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що таке відшкодування повинно здійснюватися з підстав, передбачених ст. 162 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок самочинної зміни [PERSON] місця проживання дітей та створення перешкод у спілкуванні матері з сином, [PERSON] постійно знаходиться в стресовому стані, тривалий час відчуває глибокі моральні страждання, вимушена докладати значних зусиль для відновлення її материнських прав і захисту прав дітей, що суттєво позначилося на її укладі життя та психологічному стані. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Врахував зазначені роз'яснення, ч. З ст. 23 ЦК України, ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнала позивачка у зв'язку із самочинною зміною [PERSON] місця проживання їх дітей, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про можливість стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1500,00грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути понесені нею судові витрати в загальній сумі 128,50 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial