Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 липня 2009 року звернулася в Київським районуй суд міста Полтави з позовом про визнання права власності на ? частину квартири, яку в подальшому змінювала. В поданих до суду заявах посилалася на те, що є спадкоємцем померлого 23 червня 2003 року чоловіка [PERSON], звернулася в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа про право власності померлого на спадкове майно ? частину квартири [ADDRESS]. Також вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року, яке вступило в законну силу, визнано недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 11 червня 2003 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] приховує оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру. З метою отримання дубліката зверталася до нотаріального архіву, але було відмовлено. Посилаючись на те, що як спадкоємець майна померлого має право на отримання спадщини, просила суд визнати право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати її право власності на ? частину зазначеної квартири в порядку спадкування після його смерті. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача [PERSON] щодо задоволення позову заперечував. Вважає, що за померлим на час смерті спірне майно зареєстроване не було, тому позивач не має права на спадкування частини квартири [ADDRESS]. Також вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. Представник територіальної громади в судове засідання не зявився, будучи повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2003 року помер [PERSON]. Позивач [PERSON] з 28 червня 1973 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, є дружиною померлого. Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За нормами ст. ст. 529, 530 ЦК України 1963 року спадкоємцями за законом є діти, дружина і батьки померлого (перша черга), брати і сестри, дід та бабка (друга черга). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та спадкоємцем його майна. Згідно зі ст. 549 ЦК України 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто, таким, що фактично вступили в управління спадковим майном, чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, в Другій полтавській нотаріальній конторі після померлого 23 червня 2003 року [PERSON] наявна спадкова справа, є заява про прийняття спадщини після дружини [PERSON], про відмову від спадщини від дочок [PERSON] та [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори від 18 травня 2009 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого на спадкове майно. Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину по закону від 04 жовтня 1996 року [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року, яке вступило в законну силу, визнано недійсним доручення [PERSON] на імя [PERSON], посвідчене 09 червня 2003 року на дарування ? частини квартири [ADDRESS] та визнано недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 11 червня 2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. В той же час встановлено, що ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 07 липня 2003 року було зареєстровано за [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS] за договором дарування від 11 червня 2003 року за реєстровим № 16162. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Статтею 392 ЦК України передбачено право предявлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки договір дарування ? частини [ADDRESS] визнано недійсним, суд приходить до висновку, що він не має жодних юридичних наслідків як для [PERSON], так і для [PERSON] Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна після померлого [PERSON] входила ? частина квартири [ADDRESS], яка належала йому згідно свідоцтва про право на спадщину по закону від 04 жовтня 1996 року. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON], у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори, але отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири [ADDRESS] не може у звязку з відсутністю державної реєстрації на нерухоме майно за померлим, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати за позивачем в порядку спадкування після померлого 23 червня 2003 року [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що належала померлому на підставі свідоцтва про права на спадщину по закону від 04 жовтня 1996 року. Вимоги позивача щодо визнання права власності за померлим не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не можуть бути задоволені. При цьому суд виходить з того, що [PERSON] право власності на частину спірної квартир належить на підставі свідоцтва про права на спадщину та не потребує повторного визнання такого права. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що згідно правовстановлюючих документів [PERSON] на день смерті [PERSON] був єдиним власником квартири не заслуговує на увагу. За судовим рішенням, яке вступило в законну силу, договір дарування від 11 червня 2003 року визнано недійсним та за нормами ст. 216, 236 ЦПК України такий договір є недійсним з моменту його вчинення та не тягне для його сторін жодних юридичних наслідків. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено терміни позовної давності є безпідставним. Позивачем [PERSON] подано до суду позов за захистом порушеного права на отримання права власності в порядку спадкування, і те, що позивач при зверненні до суду з позовом про визнання недійними договору дарування та доручення відповідних вимог не заявляла, судом не оцінюється як пропуск позивачем термів на звернення до суду, встановлених ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 306 грн.

Outcome: partial