Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на те, 02 липня 2007 року її прийнято на роботу на посаду начальника відділу постачання щебенової продукції ТОВ «Український промислово-транспортний союз». 02 квітня 2010 року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В день звільнення і до цього часу відповідач не видав позивачу трудову книжку та не виплатив заробітну плату за січень-березень 2008 року. Позивачка вважає, що такими протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 10\~000 гривень. Тому позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за січень-березень 2008 року, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, моральну шкоду в сумі 10\~000 гривень, за надання правової допомоги 10000 гривень та зобовязати відповідача видати їй належно оформлену трудову книжку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - через оголошення у пресі, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка працювала в ТОВ «Український промислово-транспортний союз» з 02 липня 2007 року по 31 березня 2008 року та їй було нараховано доход у ІІІ кварталі 2007 року - 13000 грн., IV кварталі 2007 року - 15048,84 грн., І кварталі 2008 року - 4117,11 грн., що підтверджується листом державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 2 ст.233 КзпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Беручи до уваги, що відповідач не довів факт розрахунку з позивачем за січень-березень 2008 року, то суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 4117,11 грн,, виходячи з суми вказаної у листі податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва та «Індивідуальних відомостях про застраховану особу», наданих управлінням Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 238 КзпПУ, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (ст.235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Беручи до уваги наведене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, виходячи з розрахунку, що середньомісячний заробіток позивачки за весь період роботи у відповідача (9 місяців), згідно даних податкової інспекції і управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Києва, становить 3573,99 грн. (32201,95 (дохід за 9 місяців) : 9 (період роботи) = 3573,99). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з квітня 2007 року по червень 2010 року (26 місяців) складає 92\~923,74 грн. (3573,99 х 26 = 92923,74). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно офрмлену трудову книжку. Поскільки відповідачем ці вимоги закону не дотримані, то суд зобовязує відповідача видати позивачці належно оформлену трудову книжку. Суд вважає, що вищевказаними неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з непроведенням розрахунку при звільненні та невидачею трудової книжки, чим був порушений звичайний ритм життя, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, на думку суду, вказаний позивачкою розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен становити меншу суму. Враховуючи характер, глибину та тривалість душевних страждань позивачки, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в 3000 гривень, і вважає, що зазначений розмір відповідатиме ступеню страждань позивачаки, яких вона зазанала внаслідок неправомірних дій відповідача. Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, необхідних на підготовку позовної заяви до суду та час участі адвоката у судових засіданнях і визначає цю суму в 3000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial