Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

09.09.2009 року позивач [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія (надалі ВАТ) «Одеські авіалінії» про поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, в обгрунтування якої зазначив, що відповідно до наказу від 22.12.2008 року він був звільнений з роботи з Відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» за скороченням штату 22.02.2009 року, де він працював з початку заснування авіакомпанії техніком 1 категорії. Вважає своє звільнення незаконним, так як при його звільненні на його посаду був призначений юрист Гурмач О.М., а після звільнення не було сплачено 2-х місячна допомога. Основною підставою для звільнення були його скарги спочатку на імя голови правління авіакомпанії [PERSON] за фактами розкрадання майна, а потім до контролюючих інстанцій. На підставі викладеного просив суд поновити його роботі та стягнути компенсацію за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.09.2009 року провадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду. Після письмових заперечень від відповідача. 26.10.2009 року позивачем [PERSON] було надано до суд уточнену позовну заяву до ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якої він зазначив, що 09.09.2009 року він звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу. Йому було відомо, що його звільнили з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату. Але, під час розгляду справи, у судових засіданнях, йому стало відомо, що його було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 19/л від 27.02.2009 року винесений на підставі його заяви). Зазначений наказ вважає незаконним, так як у відповідності до сг.38 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи працівника за його письмовою заявою, якщо в заяві не вказано дати звільнення, можливе лише за два тижні. Крім того при написанні заяви про звільнення за особистим бажанням волевиявлення працівника повинно бути добровільним і усвідомленим, а не написаним під впливом і тиском зі сторони власника чи уповноваженого їм органу. Його було звільнено на підставі його заяви від 03.03.2009 року, чим порушена ст.38 КЗпП України, так як його звільнили навіть не через два тижні, а заднім числом. Він вважаю, що не пропустив строк позовної давнини, так як йому стало відомо про зазначений наказ про звільнення лише під час розгляду справи, але він все ж таки просить суд поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, як про пущений з поважних причин, в зв'язку з незнанням про існування оскаржуємого наказу, а також в зв'язку з тим, що він є юридично неосвідченою, хворою людиною похилого віку та після загибелі його сина [PERSON], який загинув під час виконання інтернаціонального боргу, на його повному утриманні знаходиться неповнолітній онук - ученик Новодолинської ЗОШ [PERSON]. На підставі викладеного, він просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк звернення до суду за захистом порушений трудових прав, визнати наказ № 19/л від 27.02.2009 року про його звільнення з посади техніка групи матеріально-технічного забезпечення за ст.38 КЗпП України незаконним та скасувати його, поновити його на роботі на посаді техніка групи матеріально-технічного забезпечення з 27.02.2009 року, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушено прогулу з 27.02.2009 року по день винесення судом рішення; судові виграти покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві від 26.10.2009 року, підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представники відповідача в судових засіданнях позов не визнали в повному обсязі, в неодноразовий письмових запереченнях на позов зазначили, що у позивача відсутнє право оскаржувати наказ № 19/л від 27.02.2009 року у зв'язку з пропущенням строку на оскарження рішень власника про звільнення, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП, згідно з якою працівник може звернутися до суду для вирішення трудового спору по справам про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня надання трудової книжки. Так, позивач самостійно написав заяву про звільнення за власним бажанням. Дана заява була розглянута та задоволена керівництвом, про що винесено наказ про звільнення № 19/л від 27.02.2009 року. З даним наказом позивач ознайомився особисто про що свідчать наступні докази: підпис позивача в карточці формі П2; підпис позивача у книзі обліку руху трудових книжок з вказівками на дату і номер наказу про звільнення про отримання трудової книжки від 03.03.2009 року. Дані факти є прямим свідченням, що позивач по справі був ознайомлений з наказом і датою звільнення шляхом особистого підпису у картці П2, книзі обліку руху трудових книжок, де чітко вказані дата, причина звільнення, номер наказу про звільнення. Тобто позивач знав та мав на руках докази (трудову книжку) про звільнення з займаної посади за власним бажанням та мав повне право та можливість у встановлений законом строк оскаржити рішення про звільнення. Крім того, позивач просить суд поновити йому строк на оскарження наказу про звільнення посилаючись на медичні довідки. При вивченні ними наданих медичних довідок, було з'ясовано, що [PERSON] працює КП «Міжнародний аеропорт Одеса», куди вони звернулись із запитом, на що їм було повідомлено, що [PERSON] в період з 03.03.2009 року по 30.04.2009 року ніяких довідок та лікарняних у зв'язку з хворобою не надавав та відповідно працював у звичайному трудовому ритмі. Таким чином, інформацію про хвороби позивача у вказані періоди просять вважати не доведеною та віднестися до даних доказів критично. У продовж судового розгляду цивільної справи по вищенаведеній цивільній справі в ході судового засідання позивачем надано оригінал трудової книжки з записом про звільнення з ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» за ст.40 КЗпП України. Відповідач по справі ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» вважає, що відомості у даній трудовій книжці не відповідають дійсним обставинам справи і є підробленими. До даного висновку ми приходимо з наступних міркувань: Так, перший запис у трудовій книжці датовано 1986 роком, позивач по справі -[INFO], а на момент початку трудової діяльності з наданої суду трудової книжки йому було вже 41 рік; тобто 1986 р. - як початок трудової діяльності є сумнівним; Дати та місця працевлаштування не відповідають автобіографії, написаної власноручно [PERSON] та відомостям у наданій суду трудовій книжці. Помилки та невірні записи при заповненні трудової книжки: При написанні назви рос. мовою «Объединенный авиаотряд» на стор. 4-5 допущена груба орфографічна помилка - пропущена буква "Е". Також при прийнятті на роботу завжди ставився штамп підприємства, примірники додаються; [PERSON] ніколи не працював начальником ОМТС, а був прийнятий згідно наказу начальником складів ОМТС; Запис про зачислення у авіазагін завірений підробленим підписом начальника відділу кадрів [PERSON], оригінальні зразки підпису якої у даний період роботи знаходиться у матеріалах справи; Дати проставлені римськими цифрами, що є грубим порушенням правил заповнення трудових книжок, вказаних у п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстровано в Мін. юстиції України 17.08.1993 р. під № 110, далі «Інструкції», ст. 48 КЗпП України (6 запис у трудовій книжці: місяць листопад записано у графі дата-місяць та у графі документ, його дата і номер). Таким чином, дані помилки свідчать про те, що дані записи не були виконані працівником відділу кадрів; Печатка ставиться на записах про звільнення з займаної посади, а не при прийнятті на роботу, у той час як у трудовій книжці [PERSON] стоїть печатка при прийнятті на роботу, що є порушенням Інструкції... Також, у 1986 році при прийнятті на роботу ставився штамп підприємства, що підтверджується трудовими книжками працівників, прийнятих у 1986 році; причина звільнення вказана ст. 40 КЗпП України без розшифровки за скороченням штату, чим грубо порушено п.2.25 Інструкції, відсутній номер наказу у графі документ, відсутній підпис посадової особи [PERSON], відсутня печатка, якою скріплюється запис про звільнення. Виникає безліч питань стосовно справжності даних записів у трудовій книжці позивача від 22.12.2008 року, а саме: хто, коли і на підставі яких документів, наказів робив запис у трудовій книжці, яку позивач надав суду для відома. Запис про звільнення зроблений рукою невідомої особи, відсутні підпис начальника відділу управління персоналом, а саме [PERSON], відсутня печатка ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії», якою обов'язково завіряються відомості про звільнення. Запис про звільнення у трудовій книжці позивача від 22.12.2008 року не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затверджений наказом Мінпраці України від 29.07.1993 року за № 58. Дані факти свідчать, що книжка є підробленою. Наказу від 22.12.2009 року про звільнення за скороченням [PERSON] за ст.40 КЗпП України у ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» не існує. ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» 26.11.2008 року видало загальний наказ за № 38 про скорочення штатів і чисельності працівників, з яким були ознайомлені усі працівники авіакомпанії, у тому числі 22.12.2008 року був ознайомлений і [PERSON] Але, це тільки початок процедури скорочення і зовсім не свідчить, що [PERSON] було скорочено. У відповідності до звіту з Центру зайнятості Малиновського району м.Одеси про фактичне вивільнення працівників за скороченням штату станом на 22.02.2009 року, відсутні відомості про звільнення позивача [PERSON] за ст.40 КЗпП України за скороченням штату. В книзі обліку руху трудових книжок ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» зареєстрована безномерна трудова книжка старого зразку, а надана суду трудова книжка має номер БТ-1 8920527, що свідчить про існування у позивача іншої безномерної трудової книжки старого зразку. Вимоги позивача про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу законодавчо необгрунтовані, тому, що всі процедури пов'язані із звільненням [PERSON] за власним бажанням проводилися із дотриманням вимог діючого трудового законодавства. Вважать доводи позивача незаконними, необгрунтованими і не підлягаючими задоволенню. На підставі вищевикладеного просять суд в задоволені позовних вимог [PERSON] до ВАТ «Авіакомпанії «Одеські авіалінії» відмовити у повному обсязі. Представник Одеської транспортної прокуратури, що представляє інтереси держави в особі відповідача ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії», в судовому засіданні правову позицію представників відповідача підтримала в повному обсязі, вважає, що у суду не має правових підстав для поновлення позивачу пропущеного строку позовної давнини, а також не має правових підстав для задоволення позовних вимог, в звязку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав: Як вибачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] з 01.11.1999 року по 03.03.2009 року працював на посаді техніка групи матеріально-технічного забезпечення у ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії». Наказом № 19/л від 27.02.2009 року по особовому складу ВАТ«Авіакомпанія «Одеські авіалінії», на підставі заяви [PERSON] від 03.03.2009 року, його було звільнено з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з 03.03.2009 року. Стаття 233 КЗпП України передбачає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною відповідача не доведено, що позивачу було відомо про підстави його звільнення. Посилання представників відповідача на підпис позивача в карточці формі П 2 та на підпис позивача у книзі обліку руху трудових книжок з вказівками на дату і номер наказу про звільнення про отримання трудової книжки від 03.03.2009 року є безпідставними, так як у формі П 2 поруч з посиланням на дату звільнення, підстави звільнення та наказ про звільнення підпис позивача відсутній, що робить можливим заповнення цієї графи після підпису позивачем за отримання трудової книжки. Аналогічна ситуація просліджується і у книзі обліку руху трудових книжок. В трудовій книжці наданої позивачем наявний запис про звільнення 22.02.2009 року за п.1 ст.40 КЗпП України, місцезнаходження другої трудової книжки на імя позивача та наявність в ній запису про підстави звільнення встановити суду не представилось можливим. Більш того, позивач 09.09.2009 року звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача де саме посилається на наказ про його звільнення від 22.02.2009 року за п.1 ст.40 КЗпП України і тільки після надання письмових заперечень з додатками відповідачем, змінив позовні вимоги, оскаржуючи вже наказ № 19/л від 27.02.2009. Не оспорюється відповідачем і те, що ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» 26.11.2008 року видало загальний наказ за № 38 про скорочення штатів і чисельності працівників, з яким були ознайомлені усі працівники авіакомпанії, у тому числі 22.12.2008 року був ознайомлений і [PERSON], що надавало позивачу підстави вважати, що його звільнено за скороченням штатів і чисельності працівників. У відповідності до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. З урахуванням того, що суду не надано жодних належних доказів, що позивачу було відомо про підстави його звільнення, суд вважає що позивачем пропущений з поважних причин строк звернення до суду на оскарження наказу № 19/л від 27.02.2009 року про його звільнення за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з чим вважає за можливе поновити позивачу зазначений строк. В заяві [PERSON], на якій не має а ні дати реєстрації, а ні дати під резолюцією керівника, зазначено, що він просить звільнити його з роботи за власним бажанням, після чого стоїть крапка та дата 03.03.2009 року. Таким чином, в заяві визначена дата її написання, а не дата з якої працівник просить його звільнити. У відповідності до ч.І ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком: вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною - інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З урахуванням того, що в заяві не вказано з якої дати [PERSON] просить його звільнити та не вказано поважних причин звільнення з визначеної працівником дати, сторона відповідача мала право винести наказ про звільнення позивача тільки після спливу двотижневого строку. При цьому, суд не приймає до уваги пояснення представників відповідача, що заява [PERSON] була написана 27.02.2009 року, так як жодних доказів цього суду не надано, а крім того, як зазначав суд, заява, датована 03.03.2009 року і інших дат в ній не має. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що наказ № 19/л від 27.02.2009 року про звільнення [PERSON] з посади техніка групи матеріально-технічного забезпечення за власним бажанням за сг38 КЗпП України був винесений раніше ніж була написана заява про звільнення, винесеним наказом грубо порушені приписи ст.38 КЗпП України та права позивача, в звязку з чим наказ № 19/л від 27.02.2009 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню. В звязку з порушенням порядку звільнення визначеного ст.38 КЗпП України, визнанням наказу про звільнення незаконним та його скасування, [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді техніка групи матеріально-технічного забезпечення у ВАТ «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» з 03.03.2009 року (з дати звільнення), а не з 27.02.2009 року, як зазначено в позовних вимогах позивача і, таким чином, в цієї частині, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, в звязку з незаконним звільненням, суд вважає такою, що підлягає частковому задоволенню, позовна вимога [PERSON] щодо стягнення з Відкритому акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Одеські авіалінії» його користь компенсації за час вимушеного прогулу, але не з 27.02.2009 року, а з 04.03.2009 року по 04.08.2010 року, так як останній робочий день, за який позивачем було отримано розрахунок, був 03.03.2009 року, що підтверджується наданими стороною позивача письмовими доказами. У відповідності до довідки № 58 від 12.10.2009 року заробіток позивача за останні 6 місяців роботи склав 8344,05 грн., а середньомісячний заробіток склав 1390,68 грн. Таким чином, відповідач повинний сплатити позивачу компенсацію за час вимушеного прогулу за 17 місяців, що складає 23641,35 грн. У відповідності до ст.367 ч.1 п.2, п.4 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial