Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-05 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним первісним позовом, вимоги якого обґрунто-вував тим, що 29 вересня 2008 року він уклав з [PERSON] договір позики, за яким передав в її власність грошові кошти у розмірі 60000 гривень, які [PERSON] зобовязалась повернути до 30 жовтня 2008 року. В обумовлений до-говором строк [PERSON] отримані нею грошові кошти не повернула, тому у позивача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення, розмір яких склав 13744 гривні 7 копійок, та сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 2593 гривні 97 копійок. Крім того, 21 листопада 2008 року сторони по спору вдруге уклали договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 гривень, які вона зобовязалась повернути до 22 груд-ня 2008 року. В обумовлений договором строк [PERSON] отримані нею грошові кошти не повернула, тому у пози-вача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення, розмір яких склав 14763 гривні 29 копійок, та сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 2721 гривню 37 копійок. 16 грудня 2009 року сторони по справі втретє уклали договір позики, за яким [PERSON] передав у влас-ність [PERSON] грошові кошти у розмірі 144000 гривень. Відповідач зобовязалась повернути ці грошові кошти до 16 січня 2010 року та у разі прострочення їх повернення сплачувати пеню у розмірі 1% від простроченої суми за ко-жен день прострочення. В обумовлений договором строк [PERSON] отримані нею грошові кошти не повернула, тому у позивача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочен-ня, розмір яких склав 8078 гривень 14 копійок, сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 970 гри-вень 52 копійки, та пені, розмір якої склав 118080 гривень 00 копійок. Загальний розмір боргу за трьома договорами позики становить 434951 гривню 36 копійок. [PERSON] від-мовляється від його повернення, тому [PERSON] просив суд примусово стягнути з відповідача борг за догово-рами позики у розмірі 434951 гривні 36 копійок. Відповідач [PERSON] предявила до суду зустрічний позов, який обґрунтовувала тим, що договори позики були укладені під впливом тяжкої життєвої обставини і не відповідали її внутрішній волі. Крім того, до неї застосо-вувався психічний тиск, договори позики укладались без наміру настання юридичних наслідків: грошові кошти, на-справді, не передавались. Тому [PERSON] просила суд визнати договори позики недійсними та відмовити [PERSON] у задоволенні первісного позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Зустрічний позов вона не визнає, проти його задоволення заперечує. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнає, проти його задоволення заперечує. Зу-стрічний позов він підтримує, на його задоволенні наполягає. Для доведення обставин, якими [PERSON] обгрунто-вує вимоги зустрічного позову, він посилається на відмовні матеріали №5211 від 20 листопада 2009 року, №39 від 28 грудня 2009 року та №543 від 23 лютого 2010 року. Заслухавши пояснення представників сторін по спору та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріа-лах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов, навпаки, не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року сторони по спору уклали договір позики (а.с.8), за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 60000 гривень. [PERSON] зобовязалась повер-нути [PERSON] грошові кошти у цьому ж розмірі до 30 жовтня 2008 року. Крім того, 21 листопада 2008 року сторони по спору вдруге уклали договір позики (а.с.9), за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 гривень. [PERSON] зобовязалась повернути грошові кошти [PERSON] у цьому ж розмірі до 22 грудня 2008 року. 16 грудня 2009 року сторони по справі втретє уклали договір позики (а.с.10), за яким [PERSON] пере-дав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 144000 гривень. [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] грошові кошти у цьому ж розмірі до 16 січня 2010 року. Крім того, у разі прострочення їх повернення [PERSON] зобовязалась сплачувати пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Згідно з ч.1 ст.233 цього ж Кодексу правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо він вчинений осо-бою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Крім того, за правилом, запровадженим в ст.234 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок довести обставини, викладені в ч.1 ст.231, ч.1 ст.233 та ч.1 ст.234 ЦК України, покладається на особу, яка звернулась до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що копії відмовних матеріалів №5211 від 20 листопада 2009 року, №39 від 28 грудня 2009 року та №543 від 23 лютого 2010 року не містять жодних відомостей про те, що наведені вище договори позики [PERSON] уклала проти її справжньої волі під впливом тяжкої для неї обставини або внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку [PERSON] або іншої особи. Відсутні в копіях цих відмовних матеріалів відомості про те, що договори позики були укладені сторонами по спору без наміру створення правових наслідків. Інших доказів, крім копій вказаних відмовних матеріалів, [PERSON] та її представник [PERSON] суду не надали. З огляду на це, суд вважає, що обставини, викладені у зустрічному позові, нічим не підтверджені, тому у задо-воленні його вимог належить відмовити. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено. Представник відповідача [PERSON] посилається на письмові пояснення, які [PERSON] надавав 18 лютого 2010 року в ході перевірки заяви [PERSON] про незаконне заволодіння ним документами та висловлювання погроз. Так, з цим письмових пояснень вбачається, що [PERSON] ніби-то отримала в борг лише 23000 доларів США. Достовірність цих пояснень, як доказу, спростовується трьома договорами позики, з текстів яких вбачається, що ще перед їх укладенням [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в повному обсязі. Інших доказів представник відповідача [PERSON] суду не надав. На відміну від позивача, [PERSON] грошові зобовязання, які виникають з укладених договорів, не виконує: отримані грошові кошти [PERSON] не повертає. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час про-строчення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 цього ж Кодексу боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кре-дитора зобовязаний сплатити пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобо-вязання за кожен день прострочення виконання. У звязку з невиконанням договорів позики позивач набув право вимагати від [PERSON] повернення грошо-вих коштів, отриманих нею за цими договорами, в загальному розмірі 274000 гривень (60000 + 70000 + 144000). Крім того, внаслідок невиконання договору позики, укладеного 29 вересня 2008 року, [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 13744 гривень 7 копійок (60000 * 1,015 * 1,021 * 1,123 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 60000). Також позивач набув право вимагати від [PERSON] сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 2593 гривень 13 копійок (60000 * 3 * 63/36600 + 60000 * 3 * 463/36500). Внаслідок невиконання договору позики, укладеного 21 листопада 2008 року, [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 14763 гривень 29 ко-пійок (70000 * 1,021 * 1,123 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 70000). Крім того, позивач набув право вимагати від [PERSON] сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 2721 гривні 22 копійок (70000 * 3 * 10/36600 + 70000 * 3 * 463/36500). Врешті-решт, внаслідок невиконання договору позики, укладеного 16 грудня 2009 року, [PERSON] на-був право вимагати від [PERSON] відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 8078 гри-вень 14 копійок (144000 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 144000). Крім того, позивач набув право вимагати від [PERSON] сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 970 гривень 52 копійок (144000 * 3 * 82/36500). Також [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] сплати пені у розмірі 118080 гривень (144000 * 1 * 82/100). Загальний розмір боргу [PERSON] перед [PERSON] за трьома договорами позики становить 434950 гривень 37 копійок (274000 + 13744,07 + 2593,13 + 14763,29 + 2721,22 + 8078,14 + 970,52 + 118080). [PERSON] від-мовляється добровільно повертати цей борг [PERSON], тому для відновлення порушеного права останнього суд вважає, що з [PERSON] належить примусово стягнути на його користь борг за договорами позики в загальному розмірі 434950 гривень 37 копійок. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить примусово стяг-нути витрати на оплату судового збору у розмірі 1700 гривень та витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 гривень.

Outcome: partial