Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік. У позові вказала, що вона є учасником війни і налічена державою пільгами, компенсаціями і гарантіями, визначеними ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у зв'язку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради. Відповідно до п.22 ст.12 вищевказаного Закону, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 4 мінімальних пенсій за віком, а вона отримувала значно менше: за 2007 рік 55 гривень; 2008 рік 65 гривень; 2009 рік 70 гривень. Однак, вона вважає, що відповідачі повинні були нарахувати та виплатити їй допомогу у 2009 році в сумі 2676 гривень (669х4). З приводу вищевказаного не донарахування вона зверталась до управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з вимогою провести донарахування та виплати кошти, на що отримала відмову. Позивачка [PERSON] прохає суд зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради провести нарахування, а Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області виплатити на її користь недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в розмірі 2606 гривень відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" . В судовому засіданні позивачка та її предствник позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити. Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради в судове засідання не зявився без поважних причин, про час, місце судового розгляду був повідомлений завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка . Представник відповідача - Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надав суду свої заперечення, позов не визнає, мотивуючи тим, що виплати позивачці проводилися у відповідності до Постанов Кабінету Міністрів України та ЗУ 'Про Державний бюджет України' за відповідні роки, прохає проводити розгляд справи без його участі . Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечується відповідачами, що [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.6) і відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 4-х мінімальних пенсій за віком. Ст. 22 Конституції України закріплює принцип гарантованості конституційних прав і свобод, неможливість їх скасування, забороняє при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в ред. від 25 грудня 1998 року) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 4-х мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в ред. від 28.12.2007) щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Зміни внесені 28.12.2007 року до ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційними, згідно з рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008. Вихідним критерієм розрахунку підвищення пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно Постанови Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» у відповідності до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Позивачка має право на щорічну допомогу до 5 травня у розмірі 4-х мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ст. 14 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в редакції від 25 грудня 1998 року. Така допомога позивачці була встановлена та виплачена в розмірах встановлених ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік та постановою КМ України №211 від 18 березня 2009 року. За обставин, коли звуження існуючих прав і свобод заборонено ст.ст.8, 22 Конституції України, які є нормами прямої дії, суд не може застосовувати в даному випадку норми закону, які зменшують розмір допомоги, на яку має право [PERSON] як учасник війни. Виходячи з наведеного позов [PERSON] про виплату їй недоплаченої щорічної разової допомоги, як учаснику війни слід задовольнити за 2009 рік. Перерахунок вказаної допомоги слід проводити з розрахунку мінімальної пенсії у відповідності до ч.1 ст. 28 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та ЗУ „Про державний бюджет України на 2009 рік. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідного управління соціального захисту населення нарахувати недоплачену державну допомогу у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. З метою забезпечення інтересів відповідачів, які фінансуються за рахунок держави, є її структурним підрозділом з особливим статусом, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за можливе витрати, пов"язані зі сплатою судового збору віднести на рахунок держави. З відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 37 грн.

Outcome: partial