Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом, у якому просить витлумачити заповіт, складений [PERSON], померлою 16Л2.2009 року та визнати за нею (позивачем) право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача наполягав на вимогах свого довірителя, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.12.2009 року померла бабуся позивача. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 3,8 га та сінокосів та пасовищ, площею 1,37 га, розташованих на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповідала позивачці [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]В.) право на зазначену земельну ділянку. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, так як отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності, який був вказаний у заповіті. Але в зв»язку з тим, що у заповіті не вказано право на земельну ділянку - сінокоси та пасовища, що належала бабусі на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0079508, позивач не має можливості переоформити через нотаріальну контору на себе всю земельну ділянку з сінокосами та пасовищами. Заповідач фактично мала намір заповісти позивачу всю земельну ділянку з сінокосами та пасовищами, але з невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) в заповіті не зазначений. В нотаріальній конторі позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині спадкування 1,37 га по сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0079508. Від прийняття спадщини позивач не відмовилася, тому вона належить їй з часу відкриття спадщини. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 04.03.2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] - позивачу по справі (після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1 -ЕД № 091712, виданим 08.05.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського МУЮ) право на земельну частку (пай), яке належало їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю 1-ЛГ № 062149, виданого Білолуцькою селищною радою 18.02.2003 року та майновий пай, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЛУ-10 № 032581, виданого Білолуцькою селищною радою 16.07.2002 року. Судом встановлено, що 16.12.2009 року [PERSON] померла. На час смерті [PERSON] її заповіт від 04.03.2009 року не було ані змінено, ані відмінено. На даний час позивачу необхідно реалізувати своє право на спадщину за заповітом - отримати свідоцтво про право власності на всю земельну ділянку № 189 , яка складається з земельної ділянки, площею 3,80 га та сіножатей та пасовищ, площею 1.37 га, розташованих на території Білолуцької селищної ради, але вона не має можливості, в звязку з тим, що частина земельної ділянки - сіножаті та пасовища право померлої на яку було підтверджено сертифікатом на земельну частку (пай) в заповіті не вказано. Судом встановлено, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 30.06.2010 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) в частині спадкування 1,37 га землі відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0079508. Згідно ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або двох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. В судовому засіданні встановлено, що померла 16.12.2009 року [PERSON] дійсно мала намір заповісти позивачці право на всю земельну ділянку за № 189, розташовану на території Білолуцької селищної ради, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про тлумачення правочину підлягають повному задоволенню, оскільки. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON], оскільки отримала свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки за № 189, розміром 3,80 га, розташованої на території Білолуцької селищної ради (а.с.14). У чинність ст.ст. 1216-1218, 1235 ЦК України, до позивача, як до спадкоємиці за заповітом переходить право власності на спадщину, до складу якої відноситься земельна ділянка, розміром 1,37 га. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємиці з часу відкриття спадщини, тобто за нормою ч.2 ст.1220 ЦК України з 16.12.2009 року. Таким чином, вимоги позивача про визнання права на спадщину - земельну ділянку, розміром 1.37 га з сінокосами та пасовищами в порядку спадкування за заповітом є обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved