overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дітей. В позовній заяві позивач вказує, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу визначення місця проживання малолітньої доньки, [PERSON] [INFO], у звязку з чим просить позов задовольнити, визначити місце проживання доньки, [PERSON], з її батьком - [PERSON], залишивши її на його утриманні та вихованні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти визначення проживання малолітньої доньки разом з її батьком. Представник третьої особи, в судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого згідно із свідоцтвом про народження, виданого 03.10.1997 р., актовий запис № 649 , мають малолітню дитину - доньку, [PERSON] [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-КГ № 039850, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 04 від 12.01.2010 р., шлюб між сторонами розірвано. На сьогоднішній день їх малолітня дитина, [PERSON], проживає разом із позивачем. Згідно висновку органу опіки та піклування від 11.05.2010 р. за № 6-09-158 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з її батьком, [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Приймаючи до уваги всі обставини, а саме ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, наявність самостійного доходу у батька дітей, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У березні 2010 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, вказуючи на те, що 28.01.1987 її мати [PERSON] уклала шлюб з її батьком, [PERSON], перебуваючи в якому в них 01.08.1991 року народилась позивачка. 13 квітня 1993 року батьки розірвали шлюб, після розірвання шлюбу мешкає разом з матір'ю. Відповідач ухиляється від утримання, добровільно матеріальної допомоги не надає, позивачка є студенткою першого курсу економічного факультету Приазовського Державного технічного університету. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 2000 грн щоміясячно. Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та прохала задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на цей час не має можливості сплачувати вказану позивачкою суму в зв'язку з скрутним матеріальним становищем, прохав позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменті в розмірі 420 грн. на місяць. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв»язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів. Згідно з копією свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO]. Вивчивши матеріали, заслухавши сторони суд вважає можливим позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини в сумі 420 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом - 09 березня 2010 року і до закінчення нею навчання 31.06.2014 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивачка вказує на те, що згідно рішення Здолбунівського районного суду від 26.11.1996р. відповідач зобов"язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. ЇЇ матеріальне становище є скрутним і вона не має можливості належним чином забезпечити нормальне виховання та розвиток дитини. На даний час відповідач сплачує аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просить суд збільшити розмір аліментів до 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала повністю та просить задовільнити їх. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що на даний час він працює і отримує заробітну плату в розмірі 442грн. У нього на утриманні також знаходиться двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. Крім того, він має хронічну виразку шлунку на лікування якої потрібні значні кошти. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно рішення Здолбунівського районного суду від 26.11.1996р. відповідач зобов"язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суд за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачкою в обґрунтування своїх вимог про збільшення розміру аліментів не надано жодного доказу. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час працює в підприємця водієм та має постійний дохід. Тому відповідно до вимог ст.183, 184 СК України розмір аліментів неможна визначати у твердій грошовій сумі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У травня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 11 липня 1997 року між нею та відповідачами на Маріупольській універсальній товарній біржі був укладений біржовий контракт № 15547 купівлі-продажу квартири № 23 розташованої в буд. № 38 по вул. 50 років СРСР в м. Маріуполі. Відповідно до цього договору відповідачі передали їй зазначену квартиру, а вона, у свою чергу, передала їм гроші в сумі 14 000 00 грн. Договір купівлі-продажу не було посвідчено у нотаріуса, тому що він укладався на універсальній товарній біржі в присутності її представників. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, тому за клопотанням представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що, відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу... квартири укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися відносно усіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але сторони не посвідчили його нотаріально, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку послідовне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлений той факт, що [PERSON] був складений договір купівлі - продажу квартири № 23 розташованої в буд. № 38 по вул. 50 років СРСР у м. Маріуполі, що підтверджується біржовим контрактом № 15547 від 11 липня 1997 року, укладеним на Маріупольській універсальній товарній біржі. Той факт, що сторони виконали свої обов'язки за договором у суду сумнівів не викликає, однак відсутність нотаріальної форми посвідчення цього договору створює перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні нерухомістю, які підлягають усуненню у судовому порядку. Таким чином, є передбачені ч. 2 ст. 220 ЦК України підстави для задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] про визнання угоди дійсною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач КП «Комунальник-1» звернувся до суду з вказаним позовом і просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Як власник квартири у багатоквартирному будинку відповідач зобовязаний сплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця. Проте оплата ним тривалий час не здійснювалася. Внаслідок цього станом на 1 грудня 2009 року виникла заборгованість в сумі 972 грн. 06 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач, належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, і вирішує спір на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановивши обставини і відповідні до них правовідносини, суд прийшов до наступного. Як вбачається з поквартирної картки (а.с.3), відповідач є власником квартири № 34 у багатоквартирному будинку за адресою: м. Первомайський Харківської області, 6 м-н, буд. 7. Житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, в якому мешкає відповідач, надаються позивачем з січня 2004 року. Відповідно до ст.ст. 67, 162 ЖК України та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених ПКМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року в редакції Постанови КМ № 5 від 14.01.2009р., власники та наймачі (орендарі) квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте оплата відповідачем тривалий час не здійснювалася, внаслідок чого станом на 1 грудня 2009 року утворився борг у розмірі 972 грн. 06 коп., що підтверджується відповідною довідкою від 18.12.09р.(а.с.2). У добровільному порядку відповідач борг не сплатив, з заявою про реструктуризацію боргу до обслуговуючої організації не звернувся. Таким чином, позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача також слід стягнути судовий збір в прибуток держави в порядку ст. 88 ч. 2 ЦПК України, оскільки позивач під час подання позову до суду був звільнений від його сплати, та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, сплату яких за заявою позивача було відстрочено судом до ухвалення судового рішення. На підставі зазначеного, ст. 67, 68, 162 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Дубівецької сільської ради, Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною вартістю 104032 гривень, що розташовані в с. Дубівці, вул. Бандери, 4, Кіцманського району Чернівецької області, 15.09.2005 року її батька [PERSON]. Вказує, що інші спадкоємці за законом - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадщину. Вона в управління та володіння спадковим майном вступила своєчасно, постійно проживала і продовжує проживати у спадковому господарстві, похоронила батька, але пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини та за відсутності правовстановлюючих документів на будівлі не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, відповідачі [PERSON], [PERSON], представники Дубівецької сільської ради та бюро технічної заявлені вимоги визнав, звернувшись до суду з відповідними заявами. Відповідно до ч.І ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

27.04.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення 890 грн. 49 коп., посилаючись на те, що відповідачка проживає в квартирі за адресою [ADDRESS], а КП «Водоканал Білопілля» надає послуги відповідачачці по водопостачанню та водовідведенню,за які споживачі послуг зобов»язані своєчасно вносити плату відповідно до встановлених тарифів,але відповідачка сплачуює за комунальні послуги несвоєчасно,.в результаті чого виникла заборгованість.. Борг відповідачки виник за період з січня 2007 року по квітень 2010 року включно і складає суму 890 грн. 49 коп.,а так як витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи при поданні позову до суду сплатив позивач у сумі 30 грн.-то позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідачки на користь позивача борг у сумі 890грн.49 коп. та витрати на ІТЗ у сумі 30 грн.,а разом -910 грн.49 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов . Відповідачка в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи без іі участі. Суд,заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи,приходить до висновку,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з пояснень відповідачки та матеріалів справи,- відповідачка проживає в кімнаті № 10 по вул..Макаренка,7 в м.Білопілля./а.с.2/. За період часу з січня 2007 року по квітень 2010 року у неі виникла заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 890грн.49коп./а.с.З/. Відповідно ст..ст..67-68 ЖК Украіни передбачено,що квартиронаймач або власник зобов»язані сплачувати кошти за одержані комунальні послуги /водопостачання та водовідведення/ за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідачка не спростувала доводи позивача,тому з неі на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за водопостачання та водовідведення у сумі 890грн.49 коп. Крім того,відповідно до ст..88ЦПК Украіни підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 30грн.-витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи /а.с.5/та в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн.,так як позивач був звільнений від сплати судового збору/а.с.4/. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

27.04.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення 1039 грн. 22 коп., посилаючись на те, що відповідачі проживають в квартирі за адресою [ADDRESS], а КП «Водоканал Білопілля» надає послуги відповідачам по водопостачанню та водовідведенню,за які споживачі послуг зобов»язані своєчасно вносити плату відповідно до встановлених тарифів,але сплачують за комунальні послуги несвоєчасно,.в результаті чого виникла заборгованість.. Борг відповідачів виник за період з липня 2008 року по квітень 2010 року включно і складає суму 1009 грн. 22 коп.,а так як витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи при поданні позову до суду сплатив позивач у сумі 30 грн.-то позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідачів на користь позивача борг у сумі 1009грн.22 коп. та витрати на ІТЗ у сумі 30 грн.,а разом -1039 грн.22 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила борг стягнути з відповідачки [PERSON]. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала повністю і не заперечувала проти стягнення боргу з неї. Суд,заслухавши пояснення представника позивача,відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи,приходить до висновку,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з пояснень відповідачки та матеріалів справи,- відповідачі проживають в кімнатах №№411-412 по вул..Макаренка,7 в м.Білопілля./а.с.2/. За період часу з липня 2008 року по квітень 2010 року у них виникла заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 1009грн.22коп./а.с.З/. Відповідно ст..ст..67-68 ЖК Украіни передбачено,що квартиронаймач або власник зобов»язані сплачувати кошти за одержані комунальні послуги /водопостачання та водовідведення/ за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідачка не спростувала доводи позивача,тому з неі на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за водопостачання та водовідведення у сумі 1009грн.22 коп. Крім того,відповідно до ст..88ЦПК Украіни підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 30грн.-витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи /а.с.9/та в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн.,так як позивач був звільнений від сплати судового збору/а.с.4/. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, вони сумісно мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. В даний час вони проживають окремо, матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає, тому вона змушена звертатись до суду. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень по справі не надав. Суд, вислухавши сторону, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах, вони сумісно мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В даний час сторони проживають окремо, матеріальну допомогу на дитину відповідач надає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частини від доходів його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину ні за яких обставин не може бути менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітньої дочки, у сторін відсутня домовленість по утриманню дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на дитину в судовому порядку, починаючи з 05.08.2009 року і до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 01 вересня 1990 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Татарбунари Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №66. Даний шлюб для сторін первинний, від якого у них народилося двоє доньок: Катерина, [INFO] та Валерія, [INFO] Позивачка вважає, що їх сімя остаточно розпалася, тому що вони з відповідачем вже тривалий час не підтримують подружні відносини. Виявилось, що сторони мають різні інтереси, погляди на життя, що приводило до постійних конфліктів, які відповідач не бажає вирішувати взаємно. Подальше життя та збереження сімї неможливе, так як втрачено почуття кохання та поваги одне до одного, тому вона просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач, після наданого, за його клопотанням, строку на примирення сторін, у судовому засіданні позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження /а.с.4/ вбачається, що 01 вересня 1991 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Татарбунари Одеської області, актовий запис №66. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані споруди, вказуючи на те, що йому на підставі свідоцтва на право спадщини за законом належить домоволодіння № 129 по вул. Котовського в м. Маріуполі. Кілька років тому самовільно пристроїв не житлове приміщення А]-1 загальною площею 11,6 кв.м, тамбур а-1, ґанок а1. Прохав визнати за ним право власності на вказані самочинно збудовані споруди. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та прохав визнати за ним право власності на самочинно збудовані споруди. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 375 ч.З ЦК України право власника на споруду здійснюється їм за умови дотримання архітектурно-будівельних і інших норм і правил і за умови використовування земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно ст. 376 ч.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як вбачається з свідоцтва на право спадщини за законом [PERSON] належить домоволодіння № 120 по вул. Котовського в м. Маріуполі. Як випливає з висновку експерта від 23.04.2010 року самочинно збудовані споруди відповідають існуючим будівельним нормам та їх технічний стан забезпечує їх безпечну та надійну експлуатацію.

Outcome: approved