Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ( належний відповідач визначений за ухвалою суду ) Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» в якій просив суд: - стягнути з відповідача на його користь моральну в рахунок спричиненої йому моральної шкоди у розмірі - 80000 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що перебуваючи у трудових відносинах із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля» він працював на різних підземних посадах із повним робочим днем у шахті, та був звільнений на підстав п.2 ст.40 КЗпП України у звязку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. За час роботи на шахтах відповідача він отримав професійні захворювання, та згідно первинного висновку МСЕК №2 від 13 червня 2006 року йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності, також визнано інвалідом третьої групи безстроково. Моральна шкода полягає в тому, що він постійно відчуває фізичний біль, переживання, втратив свою професійну працездатність, постійно змушений приймати лікарські препарати, знаходиться в депресивному стані. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, надавши пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Представник позивача просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, спираючись на недоведеність наявності моральної шкоди завданої діями відповідача, а також відсутність причинного звязку. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з позовом до підприємства про стягнення моральної шкоди. Суд вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази, встановив наступні обставини: Позивач працював в структурних підрозділах Виробничого обєднання «Павлоградвугілля» правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» та був звільнений 02 вересня 2005 року по ст. 40 п.2 КЗпП України у звязку зі станом здоровя. За час роботи на підприємстві відповідача, позивач захворів на професійне захворювання та отримав третю групу інвалідності, що підтверджується висновком МСЕК №2 від 13 червня 2006 року (а.с. 4). Відповідно до абз. 4 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи наведене суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення на його користь грошового відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі - 6000 гривень, так як в судовому засіданні було встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] права позивача на безпечні і здорові умови праці, що призвело до професійного захворювання позивача, отримання ним третьої групи інвалідності. Позивач отримавши професійне захворювання втратив нормальні життєві звязки які утворилися з часу коли він почав працювати на підприємстві відповідача та до моменту його звільнення за станом здоровя, та переходом на інвалідність. Професійне захворювання вимагає 'від нього для організації його життя додаткових зусиль, він не в змозі виконувати ту роботу яку і виконував на протязі тривалого часу, тобто працювати за професією. Позивачу постійно доводиться проходити лікування в медичних установах, саме у звязку з отриманим під час роботи у відповідача професійним захворюванням. За умов наведеного, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається саме на власника або уповноваженого ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди яку необхідно стягнути на користь позивача суд виходив з глибини фізичних та душевних страждань, врахував погіршення здібностей позивача, позбавлення його можливості їх реалізації, також врахував вимоги розумності і справедливості. Посилання представника відповідача про сплив терміну позовної давності передбачений ст.233 КЗпП України не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦПК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Outcome: partial