Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки на загальну суму 6558 гривень 50 копійок. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, а також являється інвалідом з дитинства з 6.10.2004 року ІІІ групи, а з 12.10.2007 року інвалідом ІІ групи. Інвалідність повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи. Згідно вимог ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи йому щорічно повинна виплачуватись допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, як інваліду ІІІ групи, а з 12.10.2007 року - 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, як інваліду ІІ групи. Вважає, що відповідачем за 2004-2008 роки йому виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення в розмірах, що не відповідають вимогам вказаного Закону. Позивач звертався до відповідача з вимогою провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки відповідно до положень Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак йому в цьому було відмовлено. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати дії управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки протиправними та зобовязати провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки на загальну суму 6558 гривень 50 копійок відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнив, просив визнати дії управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки протиправними та зобовязати провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2008 роки відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Представник відповідача управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації [PERSON] позовних вимог не визнав, вважає, що щорічна допомога на оздоровлення за 2004-2008 роки позивачу нараховувалася та виплачувалася відповідно до вимог діючого законодавства, зокрема, постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому у задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю. Підтвердив, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, а також являється інвалідом ІІІ групи, а з 12.10.2007 року інвалідом ІІ групи. Його інвалідність повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи. Крім того, вказав, що позивачем заявлено вимоги з 2004 по 2008 рік, тобто понад встановлені законодавством строки позовної давності, а тому у задоволенні позову просив відмовити і з цих підстав. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, а також являється інвалідом ІІІ групи, а з 12.10.2007 року інвалідом ІІ групи. Інвалідність повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи. Зазначене підтвердили сторони в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом довідки серії МСЕ № 005162 від 24.10.2007 року, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 437570 (категорії І) від 18.11.2004 року, посвідчення серії ААБ № 396903 від 13.12.2001 року, повідомлень управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації № 182/11 від 22.01.2010 року та № 1501/19 від 28.05.2010 року, довідки № 183/5 від 22.01.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Статтею 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що особам, які стали інвалідами ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, інвалідом ІІ групи 5 мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до п.п. П п. 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, який набрав чинності 1.01.2008 року, текст ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було викладено у новій редакції, відповідно до якої одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Проте рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Положення пункту 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, у якому, крім того, було вказано на його преюдиціальність при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта. Зі змісту ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи випливає, що за основу нарахування щорічної допомоги на оздоровлення береться мінімальна заробітна плата. Відповідно до ст. 76 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року було встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень. Згідно ст. 59 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2008 року становив 515 грн., з 1 квітня 2008 року - 525 грн., з 1 жовтня 2008 року - 545 грн. та з 1 грудня 2008 року - 605 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст. 3, 6, 22, 64 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до п. 19 ППВС України № 8 від 13.06.2007 року „Про незалежність судової влади відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Згідно п. 5 ППВС України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачу застосуванню підлягає ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на які посилається представник відповідача в судовому засіданні та якими керувалося управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, оскільки ці постанови істотно звужують обсяг встановлених законом прав, суперечать положенням Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому суд бере до уваги, що дія норм ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2006 рік була зупинена п. 37 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 року, положення якого неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а за період 2007-2010 років дія норм ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами, а зміни, внесені Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, положення п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року в частині зупинення на 2007 рік дії норм ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9.07.2007 року було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Інших постанов КМУ щодо встановлення розмірущорічної допомоги на оздоровлення після постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка є чинною на даний час, не приймалося. Отже, нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2005, 2007-2008 роки позивачу мали здійснюватися відповідно до норм ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправність дій управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як встановлено в судовому засіданні, щорічну допомогу на оздоровлення позивачем було отримано за 2004-2005 роки на суму 43 грн. у березні 2005 року та доплату за 2005 рік на суму 68 грн. 50 копійок - у березні 2006 року, за 2006 рік на суму 90 грн. у листопаді 2006 року, за 2007 рік на суму 90 грн. у вересні 2007 року та доплату за 2007 рік на суму 30 грн. - у січні 2008 року, за 2008 рік на суму 120 грн. у липні 2008 року. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність відповідного бюджетного фінансування для проведення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у відповідності до положень Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Зазначене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні від 8 листопада 2005 року у справі Кечко проти України в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення). Згідно з п. 26 даного рішення Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суд вважає, що оскільки саме на управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації покладено обовязок щодо проведення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, суд не може перебирати на себе вказані функції державного органу, на якого законодавством покладено такі повноваження, в частині проведення перерахунку та виплати вказаної допомоги у конкретному розмірі. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З пояснень сторін в судовому засіданні, а також досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивач щодо поновлення строків позовної давності ні в своїй позовній заяві, ні під час судового розгляду справи по суті не звертався і не вказав поважних причин, за яких строк звернення до суду може бути поновлений. На застосуванні строків позовної давності наполягає представник відповідача в судовому засіданні. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення із-за пропуску позивачем без поважних причин трьохрічного строку звернення до суду. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що слід визнати протиправними дії управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також зобовязати управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації провести перерахунок та виплату [PERSON]щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2007-2008 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на час проведення виплати, з врахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Маневицької райдержадміністрації Волинської області на користь [PERSON] підлягає стягненню 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачених позивачем при поданні позову, та 8 гривень 50 копійок судового збору в доход держави.

Outcome: partial