Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що він є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога у 2006-2009 р.р. йому не надавалася, а з січня 2008 р. виплачувалася лише в розмірі 10 % від мінімальної пенсії за віком незважаючи на те, шо рішеннями Конституційного суду України № 6рп/2007 від 09.07.2007 р. у справі № 1-29/2007, визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України « Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р., якими зупинялась дія ст 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» , визнано таким , що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення пункту 41 розділу ІІ Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» У звязку з цим просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок та стягнути на її користь як дитині війни щомісячну соціальну допомогу за період з 01 січня 2009 р. по 30 квітня 2010 року в сумі 1764 грн. 00 коп. та стягнути сплачені нею судові витрати. Позивачка свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутність. ( а.с. 11). Відповідач надіслав суду свої письмові заперечення ( а.с. 14-15), в яких просив в позові відмовити виходячи з наведеного : -згідно зі ст. 7 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і виключенню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України. -виплата підвищення до пенсії у 2009-2010 р.р. дітям війни проводиться відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» і виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка ст. 14 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того зазначали, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлений відповідний механізм та умови призначення , порядок фінансування таких підвищень, і питання щодо виплати цього підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним , а отже неможливим є і виконання відповідачем норми Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка у справі відноситься до категорії дітей війни і перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у Путивльському районі ( а.с. 7,8,9,10). Як вбачаться з довідки Управління ( а.с. 10) , позивачці, як дитині війни: в січні - грудні 2009 р., за січень квітень 2010 року підвищення до пенсії виплачено у розмірі по 49 грн. 80 коп. щомісячно, тобто у розмірах, визначених постановою КМУ від 28.05.2008 року № 530. Разом з тим, в силу до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Конституцією України ( ст. 46 Конституції України). В період заявлених позовних вимог ця правова норма була чинною , а тому підлягала застосуванню. В супереч цьому, з 01.01.2009 р. по 01.05.2010р. ПФУ нараховувало та виплачувало позивачці підвищення до пенсії у розмірах, встановлених постановою КМУ від 28.05.2008 року № 530 « Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», які виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, не могли бути застосованими як такі, що суперечать ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». У період,за який позивачка просить перерахувати та стягнути підвищення, розмір мінімальної пенсії за віком був встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV,а тому цей розмір і слід застосовувати як розрахункову величину. Статтею 54 Закону України « Про державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб ,які втратили працездатність , складав : з 1 січня 470 гривень, з 1 квітня 481 гривень, з 1 липня 482 гривень, з 1 жовтня 498 гривень, з 1 листопада 573 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України « Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI , прожитковий мінімум для осіб , які втратили працездатність , з 1 січня 2010 року був визначений у розмірі 695 гривень. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , іншого нормативно правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір , немає. З огляду на викладене не можуть бути прийняти до уваги положення ч. 3 ст. 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни». Не може бути підставою для відмови у позові і відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобовязань, покладених на УПФ законодавством. Вищенаведене є підставою для висновку про те, що з 01.01.2009 р. до 01.05.2010р. підвищення до пенсії дитині війни позивачці повинно було нараховуватись та виплачуватись ПФУ в розмірі, визначеному ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» ( в редакції від 22.05.2008 року). Питання про виплату позивачці підвищення до пенсії як дитині війни вже було предметом судового розгляду і постановою Путивльського районного суду Сумської області від 02 квітня 2009 року УПФ було зобовязано здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачці з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 р. по 31 липня 2008 р. р. ( а.с. 8). Що стосується позовних вимог про перерахування та стягнення недоплачених коштів то вони не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПУ України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб , державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин,заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні,цивільне законодавство не застосовується , якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що одна із сторін є субєктом владних повноважень, а позивачкою ставиться вимоги майнового характеру, то виходячи з наведеного і ст. ст. 6,7 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» , ч.1 ст. 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин і носять публічно правовий характер , суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій зобовязати провести перерахунок та виплату належних сум відповідно до закону, а тому вимоги позивачки відносно перерахування та стягнення з відповідача конкретної суми не може бути задоволено. Таки чином, суд вважає за необхідне зобовязати управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» провести відповідні виплати за період з 01 січня 20109 року до 01 травня 2010 року, з урахуванням виплачених коштів за ці місяці. Відповідно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивачки : 37 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу з ПФУ , а 8 грн. 50 коп. судового збору слід компенсувати за рахунок держави, так як у відповідності з п. 34 ч. 4 ст. 4 Декрету КМУ « про державне мито» від 21.01.1993 р. № 7-93 із змінами, Пенсійний фонд України звільняється від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved