Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання права власності на спадкове майно за законом померлого батька [PERSON]. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15 червня 2002 року помер її батько, [PERSON] що стверджується свідоцтвом про смерть виданого відповідачем. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в с. Дібрівка та права на земельну частку (пай). Дану спадщину позивачка прийняла фактично як спадкоємець першої черги, оскільки володіє і користується спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради. Крім цього, позивачка не подавала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки прийняла її фактично. Але навіть у разі подання заяви про прийняття спадщини, вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, а представник відповідача позов визнав, посилаючись на те, що позивачка дійсно прийняла спадщину і має право на неї по закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Факт смерті спадкодавця [PERSON] стверджується свідоцтвом про смерть від 17 червня 2002 року, виданого Дібрівською сільською радою, згідно якого спадкодавець помер 15 червня 2002 року. З свідоцтва про народження позивачки вбачається, що померлий є її батьком. Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами відносно спадщини виникли до набрання кодексом 2003 року чинності, до даних правовідносин необхідно застосувати вимоги ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. Відповідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998.), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Позивач як спадкоємець першої черги за законом вступив в управління спадковим майном, оскільки володіє фактично будинком, що підтверджується довідкою сільської ради №52 від 29.04.2010 року, згідно якої в будинку зареєстрована позивачка. З цієї довідки також вбачається, що на даний будинок, який рахується за померлим спадкодавцем, відсутні правовстановлюючі документи. За таких обставин, позивач прийняв спадщину, проте не може оформити її в нотаріальній конторі. Суд достовірно встановив належність спадкового майна померлому спадкодавцю позивачки, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину у встановленому порядку немає. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved