Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування житловим приміщенням, в якій ( з урахуванням змін ) товариство просило: стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за користування жилим приміщенням за період з 01 грудня 2007 року по 01 січня 2010 року в сумі 7375,75 гривень; стягнути з відповідача на їх користь судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в гуртожитку ВСП «шахти імені [PERSON]», що знаходиться в оперативному управлінні філії позивача, проживає відповідач. На протязі тривалого часу відповідач оплату за мешкання в гуртожитку не здійснює в повному обсязі, з урахуванням чого за період часу з 01 грудня 2007 року по 01 січня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 7375,75 гривень. Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом про зобовязання укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якому просила суд: зобовязати відповідача укласти з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до Типового договору, затвердженого [PERSON] Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №560 та [PERSON] Кабінету Міністрів від 20 травня 2009 року №529; - встановити у договорі перелік послуг з дотриманням якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання послуг відповідно до умов чинного законодавства; провести перерахунок оплати за проживання відповідно до терміну дії [PERSON] Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №560 та [PERSON] Кабінету Міністрів від 20 травня 2009 року №529; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач зазначила, що вона дійсно проживає у гуртожитку належному позивачу, та кімната де вона проживає знаходиться у її відособленому користуванні. Для оплати за проживання їй надані розрахунки про оплату послуг за проживання у гуртожитку від 20 лютого 2007 року та 01 квітня 2007 року, затверджені директором філії ВАТ «Павлоградвугілля». На теперішній час всі питання взаємовідносин між власником гуртожитків і мешканцями, які проживають у цих гуртожитках, регулюються [PERSON] міністрів Української PCP від 03 червня 1986 року №208. Послуги позивачем не надаються у повному обсязі та відсутні в типовому переліку послуг. Крім того, на сьогоднішній день позивач не уклав з нею договір на отримання житлово- комунальних послуг і не погодив тарифи на утримання споруд і прибудинкових територій для будинку гуртожитку у виконкомі міської [PERSON]. Оскільки вона не знаходиться у трудових відносинах з позивачем і не є стороною, яка укладала колективний договір, то його норми не можуть поширюватися на неї і бути обовязковими до виконання. Таким чином, позивач вимагає від неї сплату якихось, нічим і ніким не підтверджених рахунків без укладання відповідного договору, без надання споживачу калькуляцій що підтверджують дотримання стандартів, нормативів, норм і правил у сфері житлово-комунальних послуг які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання послуг з урахуванням соціальних, економічних, та інших умов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надавши пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Додатково зазначивши, що предметом діяльності позивача є експлуатація будівлі згідно з законом, та укладання договорів з підприємствами виробниками комунальних послуг і здійснення розрахунків за надання таких послуг за визначеними відповідно до діючого законодавства тарифами. Застосування ч.2 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», стосовно визнання позивача виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг є помилковим та нічим не обгрунтованим. Нормативного документу, яким би було передбачено державне регулювання розміру плати за проживання в гуртожитках станом на 02 жовтня 2009 року не існувало, а тому даний вид цін і тарифів не відносився до державних фіксованих чи регульованих. На теперішній час тарифи на послуги направлені для погодження до органів місцевого самоврядування. Зустрічний позов не визнається. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та просила відмовити у задоволенні зустрічних вимог. Відповідач зазначила, що вимоги позивача вона не визнає, а вимоги по зустрічному позову просить задовольнити у повному обсязі. Пояснення надані відповідачем повністю відповідають змісту зустрічної позовної заяви. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні письмові докази, судом встановлені наступні обставини: В оперативному управлінні позивача знаходиться гуртожиток ВСП «шахти імені [PERSON]», що розташований за адресою місто Павлоград Дніпропетровської області, вулиця Будівельна, будинок №1. У кімнаті №51, розрахованої на три ліжко-місця, зазначеного гуртожитку зареєстрована і проживає одна, відповідач, яка не перебуває у трудових відносинах з позивачем ( а.с. 5 ). Починаючи з грудня 2007 року по січень 2010 року відповідач сплачує за комунальні послуги періодично та не в повному обсязі ( а.с. 7-31 ), у звязку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі -7375,75 гривень ( а.с. 57 ). Розпорядженням від 26 липня 2007 року №427 «Про порядок встановлення плати за проживання в гуртожитках громадян, які не знаходяться в трудових відносинах з підприємством, встановлений розмір плати за проживання в гуртожитку, ураховуючи рентабельність одного ліжко-місця, і складає 156,55 гривень на місяць. Палата за проживання в кімнаті №51 становить - 407,03 гривні ( а.с. 68 - 70 ). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 року №342 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року №1548 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» державне регулювання за проживання в гуртожитках відмінено і ціни є вільними. Згідно до ст.526 ЦК України, - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи встановлені обставини по справі, а також положення чинного законодавства України яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають - задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач як балансоутримувач гуртожитку може самостійно встановлювати плату за проживання у зазначеному гуртожитку. Сума заборгованості відповідача перед позивачем судом визначена за період з 01 грудня 2007 року по 01 січня 2010 року у розмірі - 7375,75 гривень. Зустрічний позов відповідача про зобовязання укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, - не підлягає задоволенню у повному обсязі, так як відповідно до ст.626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно до ст.627 ЦК України, - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приймаючи до уваги зазначені положення чинного законодавства України, суд вважає за неможливе зобовязати одну із сторін правовідносин укладати договір, оскільки вважає, що договори можуть укладатися виключно на засадах вільності сторін та досягнутих домовленостей. За таких самих умов, суд переконаний в неможливості встановлення на підставі рішення суду у договору переліку послуг з дотриманням якісних та кількісних показників і вимог. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи положення ст.11 ЦПК України, суд вважає, що вимога відповідача щодо проведення перерахунку оплати за проживання відповідно до терміну дії [PERSON] Кабінету Міністрів України, - є належним чином не обґрунтованою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує положення ч.І ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір судових витрат, що підтверджений відповідачем становить - 111 гривень ( а.с. 1, 2, 56).

Outcome: approved