Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про визнання права власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами і будівлями в порядку спадкування за законом, в якій зазначає, що 23 січня 1979 року помер його батько [PERSON]. На момент смерті він був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, літ. «А-1» з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, буд. 57 (колиш. № 40), житловою площею 12,3 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м.. Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4. Після смерті батька [PERSON] спадкоємцем на будинок була його дружина [PERSON], згідно ст. 529 Цивільного кодексу України 1963 року. Спадщину після смерті батька, дружина померлого, [PERSON], прийняла фактично, так як разом мешкала із спадкодавцем на день смерті (про що свідчить довідка від 22.09.2009 року). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався. 23 травня 1983 року померла його мати [PERSON]. На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з: з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, буд. 57 (колиш. №40), який належав [PERSON], померлому 23 січня 1979 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, так як разом мешкала із спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна [PERSON], є він, син спадкодавця [PERSON], згідно із ст.529 Цивільного кодексу України 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користуванням яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. П. 112 Інструкції передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до вищенаведених пунктів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач являється спадкоємцем, який прийняв спадщину, тобто таким, який фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки мав на руках оригінал Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, що підтверджує право власності померлого батька на житловий будинок. Таким чином, спадщину після матері він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але не оформив своїх спадкових прав, як того вимагає чинне законодавство. В даний час позивач звернувся до Лозівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, але йому було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Посвідчення, видане Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстроване у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 прийшло у негідність, а згідно п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. № 283/8882, зазначено, що «Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, у яких не можна прочитати все в них написане в первісному написанні, як, наприклад, документи, залиті чорнилом, потерті та ін. Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не прошнуровано, не пронумеровано і кількість прошнурованих аркушів не завірена підписом посадової (уповноваженої на те) особи та печаткою юридичної чи фізичної особи, що видала документи». Крім того, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації, на території домоволодіння побудовані самочинні будівлі та споруди, а саме: гаражи літ. «Б», літ. «З», сараї літ. «б», «П», «Ж», прибудова літ. «в», тамбур літ. «в1». Відповідно до Висновку КП Архітектурне бюро м. Лозова від 23 грудня 2009 року, місце будівництва гаража літ. «З», господарчих сараїв літ. «П», літ. «Ж», прибудови літ. «в», тамбура літ. «в1» та їх розташування задовольняють будівельним вимогам і можливість для їх подальшої експлуатації є. Самочинно збудовані гараж літ. «Б», господарчий сарай літ. «б» побудовані з порушенням будівельних норм, проте власник сусідньої земельної ділянки не пред'являє претензій відносно зазначених будівель та не заперечує проти їх місця розташування, що підтверджується її заявою. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинними будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 12,3 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м., з відповідними господарчими спорудами та будівлями, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризаціїї станом на 28.10.2009 року, розташований за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, буд. 57 (колиш.№40), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 23 січня 1979 року та [PERSON], померлої 23 травня 1983 року. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання з'явилася, уточнила позовні вимоги свого довірителя та просила встановити факт приналежності [PERSON], померлому 23 січня 1979 року, посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром № 412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, помилково виданого на імя «Колісник Феноген Федоровича», оскільки у свідоцтві про смерть його імя записано «Афіноген», узаконити самочинне будівництво господарчих споруд та гаражів, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 12,3 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м., з відповідними господарчими спорудами та будівлями, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризаціїї станом на 28.10.2009 року, розташований за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, буд. 57 (колиш.№40), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 23 січня 1979 року та [PERSON], померлої 23 травня 1983 року. Представник відповідача Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] у судове засідання зявилася, визнала уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі. Представник третьої особи Лозівського бюро технічної інвентаризації Харківської області [PERSON] у судове засідання зявилася, не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що 23 січня 1979 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 233336, виданого повторно відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 05 серпня 2009 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., з відповідними господарчими спорудами та будівлями, розташований за адресою: місто Лозова, Харківської області, вулиця Комінтерну, будинок № 57 (колиш. № 40). Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 (а.с. 13). Після смерті батька позивача [PERSON] спадкоємцем на будинок була його дружина [PERSON] (а.с. 11), згідно ст. 529 Цивільного кодексу України 1963 року. Спадщину після смерті батька, дружина померлого, [PERSON], прийняла фактично, так як разом мешкала із спадкодавцем на день смерті, про що свідчить довідка Лозівського міського кварталу № 10 від 22.09.2009 року (а.с. 23). До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався. 23 травня 1983 року померла мати позивача [PERSON] (а.с. 10). На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 23). Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з: з житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, буд. 57 (колиш. №40), який належав [PERSON], померлому 23 січня 1979 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, так як разом мешкала із спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна [PERSON], є син спадкодавця [PERSON] (а.с. 12), згідно із ст.529 Цивільного кодексу України 1963 року. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користуванням яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. П. 112 Інструкції передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до вищенаведених пунктів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач являється спадкоємцем, який прийняв спадщину, тобто таким, який фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки мав на руках оригінал Посвідчення, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, що підтверджує право власності померлого батька на житловий будинок. Таким чином, спадщину після матері він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але не оформив своїх спадкових прав, як того вимагає чинне законодавство. В даний час позивач звернувся до Лозівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, але йому було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - Посвідчення, видане Лозівською державною нотаріальною конторою, Харківської області від 15 лютого 1940 року, за реєстром №412/10, згідно рішення Лозівського народного суду від 02 січня 1936 року, зареєстроване у Лозівському бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1949 року, номер запису 1262, в книзі 4 прийшло у негідність та містить помилки в імені, а саме вказано «Феноген», замість вірного «Афіноген». Згідно п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. № 283/8882, зазначено, що «Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, у яких не можна прочитати все в них написане в первісному написанні, як, наприклад, документи, залиті чорнилом, потерті та ін. Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не прошнуровано, не пронумеровано і кількість прошнурованих аркушів не завірена підписом посадової (уповноваженої на те) особи та печаткою юридичної чи фізичної особи, що видала документи». Той факт, що вказаний документ - посвідчення дійсно належить померлому [PERSON] та засвідчує його право власності на житловий будинок, підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 233336, виданого повторно 05 серпня 2009 року відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, де померлий вказаний як [PERSON], свідоцтвом про шлюб серії ЭЛ № 177485, виданого 15 січня 1954 року районним бюро ЗАГС м. Лозова, Харківської області, де зазначено імя померлого російською мовою як Афиноген. Встановлення факту належності посвідчення на право власності на житловий будинок померлому [PERSON] необхідно заявнику для прийняття спадщини, а тому, суд вважає за необхідне встановити факт належності померлому правовстановлюючого документу. Крім того, згідно технічного паспорту, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації, на території домоволодіння побудовані самочинні будівлі та споруди, а саме: гаражи літ. «Б», літ. «З», сараї літ. «б», «П», «Ж», прибудова літ. «в», тамбур літ. «в1» (а.с. 16-20). Відповідно до Висновку КП Архітектурне бюро м. Лозова від 23 грудня 2009 року, місце будівництва гаража літ. «З», господарчих сараїв літ. «П», літ. «Ж», прибудови літ. «в», тамбура літ. «в1» та їх розташування задовольняють будівельним вимогам і можливість для їх подальшої експлуатації є. Самочинно збудовані гараж літ. «Б», господарчий сарай літ. «б» побудовані з порушенням будівельних норм (а.с. 15) Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинними будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Власник сусідньої земельної ділянки позивача [PERSON] не пред'являє претензій відносно зазначених будівель та не заперечує проти їх місця розташування, що підтверджується її заявою (а.с. 31-36). Права інших осіб не порушені. За таких обставин, суд вважає можливим узаконити самочинне будівництво гаражів літ. «Б», літ. «З», сараїв літ. «б», «П», «Ж», прибудови літ. «в», тамбуру літ. «в1», визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок після смерті батьків. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved