Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до ТзОВ «Перемога» про визнання права власності на майно посилаючись на те, що він працював у зазначеному товаристві до 1999 року. Розрахунку по заробітній платі із ним не провели у звязку із відсутністю коштів. Йому було запропоновано придбати у товариства сільськогосподарську техніку на суму заборгованості, яка становила біля двох тисяч гривень. [PERSON] погодився і у 2000 році придбав у ТзОВ «Перемога» прицеп РОУ-6, заводський номер 186372, 1985 року випуску (машина для внесення органічних добрив РОУ-6) за 700 грн. Відразу ж після придбання прицепу позивач звернувся до органів ДАІ про його реєстрацію, але там йому повідомили, що прицеп реєстрації не підлягає, однак останнім часом [PERSON] неодноразово зупиняли працівники ДАІ і притягували до адміністративної відповідальності за незареєстрований прицеп. Тоді він повторно звернувся до інспекції по місцю реєстрації сільськогосподарської техніки, де йому повідомили, що для реєстрації прицепу необхідно предявити договір купівлі-продажу. На даний час [PERSON] такого договору предявити не може, оскільки ТзОВ «Перемога» вже не працює, тому просить у судовому порядку визнати за ним право власності на прицеп РОУ-6, заводський номер 186372, 1985 року випуску (машина для внесення органічних добрив РОУ-6), який був придбаний ним у ТзОВ «Перемога» у 2000 році за 700 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив покласти судові витрати на нього. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 19 січня 2000 року, [PERSON] сплатив за прицеп РОУ-6 700 грн. (а.с. 10). Як вбачається із акту прийому-передачі, комісією в складі директора та бригадира тракторної бригади ТзОВ «Перемога» було передано [PERSON] прицеп РОУ-6, №186372 (а.с. 11). Як вбачається із накладної №6 від 15 січня 2000 року, [PERSON] відпущено прицеп РОУ-6 за 700 грн. ( а.с.9). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про визнання угод недійсними," та на підставі ст. 220 ТІЙ України, відповідно до якої, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на майно підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони домовлялись щодо усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене слід визнати за [PERSON] Володимировичем право власності на прицеп РОУ-6, заводський номер 186372, 1985 року випуску (машина для внесення органічних добрив РОУ-6). Судові витрати по справі покласти на позивача за його клопотанням. На підставі наведеного та

Outcome: approved