Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та з уточнюючими позовнними заявами до [PERSON] про визнання угоди удаваною та про її розірвання, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої держнотконтори Харківського району 8 травня 2001 року, реєстраційний №1-659, їй на праві власності належав житловий будинок №10 по пров. Краснодонському в смт.Пісочин Харківського району Харківської області. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м, яка надана в користуванні власника, приватизація земельної ділянки не проводилась. Позивач проживала та проживає у вказаному будинку з часу набуття права власності на нього. Разом з нею у спірному будинку проживає її онука - відповідач за позовом [PERSON], яка після укладення шлюбу з [PERSON] прийняла його ще і в даний час вона - [PERSON] Приблизно в 2001 році позивач та відповідач [PERSON] (в даний час [PERSON] домовились, що [PERSON] передає [PERSON] у власність належний ій будинок №10 по пров. Краснодонському в смт.Пісочин Харківського району Харківської області, а [PERSON] буде довічно утримувати [PERSON] та надавати їй необхідну допомогу. Крім того, позивач буде довічно проживати у вказаному будинку. Коли 17 грудня 2001 року сторони прийшли переробляти будинок до нотаріуса, то позивач цілком поклалася на свою онуку, оскільки повністю довіряла їй, про що і домила нотаріуса. Сама вона глуха, не чує без слухового апарата, і навіть зі слуховим апаратом, а відповідно і нічого не знає. Онука казала, що любить її, а все, що було потрібно їй від онуки - це лише щоб онука її доглянула до смерті. Сама вона цей договір не читала, їй в голос він ніким не прочитувався. Тому що за угода була укладе, вона не розуміла, вважала, що це довічне утримання. Після укладення цього договору деякий час сторони продовжували проживати разом однією сімєю, між були гарні відносини. Але після одруження онуки з [PERSON], з часом відношення до неї онуки змінилося в наслідок того, що чоловік онуки не хотів, щоб бабуся його дружини проживала разом з ними, а з початку 2008 року стали не поважно з нею поводитися, жити самі по собі, викинули всі її речі в сарай, розбили шафу, старий холодильник пральну машину, сховали документи на будинок, погрожували ви кинути її з будинку, заявивши, що в цьому будинку вона ніхто, бо будинок подарований, а будинок погрожували продати, ходили злі та ненависні, не запрошували її їсти. Взимку позивач окропом обварила собі ногу, потребувала допомоги, змушена була звертатися до сусідів, онука та її чоловік не допускали до неї родичів, щоб ті могли надати їй допомогу. Коли вона хотіла приголубити їх маленьку дочку, чоловік онуки вдарив її по руці, заборонивши це робити. їй не дозволяється утворити будь-якого шуму або стуку, бо жбурляють у неї будь-яку річ. яка попадає під руку. Коли позивач поламала праву руку ізовсім не могла себе обслуговувати, теж змушена була звертатися до сусідів, які робили їй полуфабриката, а вона сама доготовлювала їх. Відповідач та її чоловік умисно закривали калитку і вона не мала змоги зайти додому, змушена була кликати сусідів, щоб ті відкривали її. Взагалі поводження онуки та її чоловіка було по відношенню до неї грубим, їй заявляли, щоб вона забиралася геть, закривала свій рот, коли вона намагалася щось сказати онучці, та затикала собі вуха і уходила. Оскільки онука не виконує взятих на себе зобовязань щодо її дог ляду, чинить перешкоди до її вільного проживання у будинку та до її спілкування з іншими родичами, які могли б надати їй відповідну допомогу, позивач просить визнати укладу угоду дарування будинку удаваною та розірвати укладений договір довічного утримання, щоб її могли доглянути інші особи. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є її рідною бабкою. У 2001 році між нею та позивачем було укладено та зареєстровано договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами №10, що знаходиться по пров. Краснодонському смт. Пісочин Харківського району Харківської області. 17 грудня 2001 року договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] Укладений договір є безоплатним, консенсуальним. Перед його укладенням сторонам було розяснено його зміст, умови договору та його правові наслідки, а також що договір не встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувалькика будь-яку дію майнового або немайнового характеру, тому що такого роду обовязки та обумовленості не можуть бути оформлені договором дарування. Була досягнута угода саме щодо передачі [PERSON] ( у той час [PERSON]) О.С. у дар будинку і договір дарування був підписаний та посвідчений нотаріусом відповідно до вимог ч. 3 ст.719 ЦК України. Таким чином, вони не приховувати цією угодою іншого правочину, тобто волевиявлення сторін було направлене саме на вчинення договору дарування. Мети, направленої на створення відносин, які передбачені договором довічного утримання, не було. Таким чином даний договір даруванню неможливо визнати удаваним. Крім того, відповідач просить застосувати вимоги ст.ст.256,257, ч.ч,3,4 ст.267 ЦК України щодо наслідків пропуску строку позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого права. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON],Кулим. О.М., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на п приватної власності належав житловий будинок, розташований по пров. Краснодонському №10 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої держнотконтори Харківського району 8 травня 2001 року, реєстраційний №1-659 (а.с.9). 17 грудня 2001 року [PERSON], приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, було посвідчено договір дару зазначеного будинку, за яким право власності на нього перейшло до онуки позивачі [PERSON] (в даний час [PERSON]) [PERSON] (а.с. 37). Позивач по справі [PERSON] посилається на те, що 17 грудня 2001 року укладено саме угоду про її довічне утримання, за якою вона передала своє право власності на цей будинок своїй онучці [PERSON] (в даний час [PERSON])О.С., а остання зобовязалась доглянути її до смерті. В процесі укладання договору і в даний час. Вона страждала на хронічну хворобу - глухоту - туговухість IV ст., в наслідок якої не могла і не може чути ні без слухового апарата, ні належним чином - зі слуховим апаратом. Під час укладення угоди в неї не було слухового апарату. Тому вона цілком поклалася на свою онуку, якій цілком довіряла, про що сказала нотаріусу. Факт зазначеного захворювання позивача підтверджується медичною документацією, а саме амбулаторною картою позивача [PERSON], яку суд в оригіналі оглянув в судовому засіданні і ксерокопії з якої є на аркушах справи 125-129, де зазначено, що вже станом на 27.04.2000 року позивач страждала на двосторонній хронічний неврит слухового нерву III ст., консультативним висновком спеціаліста від 06.05.2010 року, аудіограмою №739 від 06.05.2010 р. Той факт, що позивачка страждала вадами слуху на час укладення угоди, вбачається і з пояснень приватного нотаріуса [PERSON] Разом з тим, договір не містить будь-яких застережень, передбачених законом для укладення договорів з особами, які страждають на вади слуху. Позивач зазначила у суді, що вона лише підписала угоду, укладену 17.12.2001 року, вважаючи її договором довічного утримання. І дана угода, як вбачається з пояснень сторін, тривала до початку 2008 року, тобто до того часу, поки відповідач фактично не відмовила їй в утриманні. Саме в цей час позивач дізналася про оформлення цієї угоди як договору дарування, коли їй було заявлено відповідачем, що в будинку вона ніхто і може забиратися геть. Дані обставини підтверджуються також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], якому у 2008 році стало відомо, що бабуся [PERSON] проживає в будинку зі своєю онукою [PERSON], написала документ, за яким будинок перейшов у власність онуки, а вона повинна піклуватися про бабусю, але зі своїм чоловіком перестали доглядати її, поставили ціль вижити її з будинку. Про те, що будинок подаровано, стало відомо від його двоюрідної сестри [PERSON], яка сама про це повідомила йому. Після початку конфліктів бабуся позбавлена догляду з боку [PERSON], тому бабусю доглядають він, його мати та сусіди. І при цьому [PERSON] та її чоловік :обмежують допомогу сусідів; [PERSON], якій зі слів [PERSON] було відомо, що її буде доглядати онука, вона її дуже любила та весь час говорила про неї. А після того, як онука вийшла заміж, з часом відносини їх змінилися, вони не стали рахуватися з думкою [PERSON], викинули її речі: піаніно, шафу, плиту, титан, стали поводитися з нею непристойно, тикаючи їй дулі, коли [PERSON] поламала руку, [PERSON], як сусідка, допомогла їй купатися, прати одежу, готувати, бо чоловік онуки не давав їй води з крана, знущалися з [PERSON], закривали калитку і [PERSON] не мала змоги попасти до будинку, зверталася за допомогою до сусідів; [PERSON], яка проживає по сусідству з [PERSON] та знає, що в період виникнення сварок між [PERSON] та [PERSON], бабуся [PERSON] просила їх допомогти відчинити калитку і чоловік свідка допомагав їй у цьому, бабуся потребувала сторонньої допомоги, однак не отримувала її, чоловік онуки [PERSON] кричав на неї і свідок сама це чула, [PERSON] сусіди приносили продукти для харчування, а чоловік онуки виганяв їх. Також свідку відомо, що [PERSON] має поганий слух і не чує без слухового апарату . навіть зі слуховим апаратом; [PERSON], якому зі слів його дружини було відомо про те, що онучка [PERSON] [PERSON] мала доглянути свою бабусю, однак останні роки між ними виникла сварка, в її адресу висловлювалися нецензурною лайкою, не надавали допомоги, не пускали до будинку, [PERSON] просила допомогти їй відчинити калитку, сусіди допомагали їй купувати хліб, мати свідка кормила [PERSON] коли та поломала руку, оскільки онука з чоловіком не допомагали їй в цьому і не пускали її до плити, не пускають її в кабінку купатися, не дають гарячої води помити посуд. Також свідку відомо, що відповідач з чоловіком не пускали у двір до [PERSON] її родичів, онука Юрія. Знає, що [PERSON] погано чує, без апарата взагалі не чує. Викладене свідчить про те, що передаючи будинок своїй онучці у власність, позивач мала на увазі не укладений фактично договір дарування будинку, а договір довічного утримання. Як свідчить з пояснень сторін, наданих відповідачем доказів поліпшення житлових умов (а.с.64-69, 72, 74-81) та доказів сплати послуг за житло, до 2008 року відповідачем теж виконувались умови фактично укладеного договору довічного утримання. [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку, відповідач разом із своїм чоловіком утримували та поліпшували це житло та умови проживання в ньому [PERSON] Також [PERSON] харчувалася разом з ними. А з початку 2008 року, в наслідок втручання сина [PERSON], між ними виник конфлікт, в наслідок якого відповідачем та її чоловіком були прийняті заходи до обмеження спілкування [PERSON] з родичами, виявлено до неї неповагу та неувагу, її перестали запрошувати їсти, в період захворювань вона не мала змоги отримати будь-якої сторонньої допомоги, не мала змоги сама приготувати собі їжу, а онука перестала надавати їй можливість харчуватися з нею, в наслідок чого вона змушена була звертатись до сусідів по допомогу. І з цього часу [PERSON] виявилася позбавленою будь-якого піклування з боку відповідача. Більше того, між сторонами сталися неприязні стосунки, про що також свідчать листи начальника Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області (а.с.121-124). І такий стан продовжується до даного часу. Що є перешкодою до продовження відносин, які існували між сторонами до укладення угоди 17.12.2001 року. Оскільки правовідносини по укладенню угоди виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час укладай а; угоди, якщо угода укладена з метою приховання іншої угоди (удавана угода), то слід застосовувати правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. З досліджених доказів вбачається, що сторони фактично мали на увазі укладенні договору довічного утримання, за яким право власності на житловий будинок розташований по пров. Краснодонському №10 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області переходить до [PERSON] (в даний час [PERSON]) [PERSON] і остання зобовязується до смерті доглянути [PERSON]. Тому договір дарування зазначеного житлового будинку є удаваним. При цьому суд не може прийняти до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON] відносно того, що [PERSON] мала намір укласти саме договір дарування будинку на імя своєї онуки, бо боялась, що після її смерті він не дістанеться їй, а дістанеться її родичам, з якими у неї були ворожі стосунки, оскільки дані свідки не були присутніми ні при обговорюванні даного питання, ні при оформленні самої угоди, того в судовому засіданні встановлено що між [PERSON] та її родичами не було ворожнечих стосунків, оскільки вони намагалися допомагати їй, про що свідчать пояснення самої позивачки та інших допитаних у судовому засіданні свідків. Оскільки між сторонами склалися відносини, за яких неможливо подальше існування договору довічного утримання, цей договір підлягає розірванню на ст.755 ЦК України (в редакції 2004 року). При цьому суд також не знаходить підстав для застосування вимог ст.ст.256, 257 ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України в редакції 2004 року, оскільки відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяла на час виникнення спірних правовідносин, загальний для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як зазначає позивач, про порушення свого права вона дізналася взимку 2008 року, коли їй було фактично відмовлено в подальшому проживанню в будинку та, заявлено, що вона може йти геть оскільки не має права власності в будинку, було припинено її харчування, а також надання будь-якої допомоги, якої вона потребувала в з:к свого стану здоровя та віку. З лозовом до суду [PERSON] звернулася 22.01.2009 року. Тому її порушене підлягає захисту.

Outcome: approved