Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

19.04.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що з відповідачем було укладено договір позики, оформлений розписками, згідно яких 22 листопада 2008 року та 11 березня 2009 року гр. [PERSON]І позичив гроші в сумі 2346 грн. та 6477 грн. відповідно. [PERSON] зобовязався повернути таку ж саме суму грошових коштів, а саме 2346 грн. в строк до 22.12.2008року та 6477 грн. до 12.04.2009 року. Однак борг до цього часу в повному обсязі не повернуто. Внаслідок цього позивачеві спричинені душевні страждання, незручності, порушений уклад його життя. Тому позивач і був змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав, в якому просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі - 8223 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1390, 14 грн. та моральну шкоду в розмірі 1379,90 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини не явки суд не повідомив. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання не надійшло повідомлення про причини неявки, а позивач не заперечує проти такого розгляду. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 22 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON], взяв в борг у [PERSON] 2346 гривень, які зобов'язався повернути йому до 22.12.2008 року (а.с. 4). 11 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] знову було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] В.1. взяв в борг у [PERSON] 6477 гривень, які зобов'язався повернути йому до 12.04.2009 року (а.с. 5). Вказані договори сторонами були оформлені письмово у вигляді розписки відповідача, в якій зазначені сума грошових коштів взятих ним у борг у [PERSON] та строк, в який він зобов'язався повернути позику. 25.07.2009року [PERSON] повернув [PERSON] 200 грн. з суми позики. 04.08.2009року - 150 грн., 14.08.2009 року - 150 грн., 25.08.2009 - 100 грн., про що не заперечує позивач. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Тягар доказування виконання зобов'язання покладений на відповідача. Відповідач всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст. 60 ЦПК України, не надав суду допустимих доказів повернення всієї суми позики на час ухвалення даного рішення. В частині позовних вимог, щодо стягнення суми богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, суд вважає їх таким що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно довідки № 12-25/445 наданої Головним управлінням статистики у Харківській області 08.06.2010 року щодо індексів споживчих цін по Україні за період з листопада 2008 року по квітень 2010 року (а.с. 22) та розрахунку заборгованості (а.с. 23-26 ) сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми складає 1233,28 грн., тому зазначена сума і підлягає задоволенню. В частині позову про відшкодування моральної шкоди суд відмовляє з тих підстав, що умовами договору цього не передбачено. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі є договірними, а тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: partial