Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

18.09.2009 р. [PERSON] предявила позов до товариства з обмеженою відповідальністю «(Агрофірма «Вісла» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасуванні його державної реєстрації, зобовязання повернути земельну ділянку, стягнення заборгованості по орендній платі за землю. В судовому засіданні, підтримуючи свої вимоги, позивач пояснила, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 05 вересня 2006 р., вона отримала в спадщину земельну ділянку площею 7,12 гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовану на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Після цього до неї звернулось керівництво ТОВ «Вісла» з пропозицією про укладення договору оренди вказаної земельної ділянки. 20.09.2006 р. [PERSON] уклала з відповідачем договір оренди строком на 5 років. Пізніше позивачу стало відомо, що тоді вона не мала права на укладення вказаного договору, оскільки акт на право приватної власності на цю земельну ділянку отримала лише 05 серпня 2008 р. Також позивач дізналась, що договір було зареєстровано лише 16 січня 2008 р. Позивач наполягає на наступні обставин, які на її думку є підставою для визнання договору недійсним, а саме: укладення договору без необхідної правової підстави з боку позивача, а саме без акту про право приватної власності на землю; реєстрації договору майже через три роки після його укладення; відсутності акту прийому-передачі земельної ділянки, складеного після державної реєстрації договору; Тому позивач вимагає визнати договір недійсним та застосувати правові наслідки його недійсності в виді скасування державної реєстрації цього договору, вимагає зобовязати відповідача повернути земельну ділянку. Крім того, посилаючись на те, що відповідач виплачував їй орендну плату в розмірі, який менше ніж мінімальний розмір орендної плати, передбачений Указом Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 р., позивач вимагає стягнення 2151,83 грн. недоотриманої плати за оренду земельної ділянки. На підтвердження вимог позивач надав суду: 1.Копію договору оренди, з якого видно, що 20.09.2006 р. [PERSON] і ТОВ «Агрофірма «Вісла» домовились про те, що [PERSON] передасть земельну ділянку розміром 7,12 га., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, в оренду ТОВ «Агрофірма «Вісла». Вказаний договір зареєстровано в книзі державної реєстрації договорів оренди 16 січня 2008 р. (аркуші 8 - 10); 2.Акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, та акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 20.09.2006 р. ( аркуш 11 ); 3.Державний акт на право власності на земельну ділянку, з якого видно, що [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2006 р. є власником земельної ділянки розміром 7,12 гектарів, розташованої в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт видано 05 серпня 2008 р. ( аркуш 12 ); 4.Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (аркуші 15-18 ); 5.Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( аркуш 21); 6.Розрахунок заборгованості ТОВ «Агрофірма «Вісла» перед [PERSON] ( аркуш 22 ); Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи щодо задоволення позову, пояснив, що відсутність на момент укладення договору у позивача акту про право приватної власності на землю не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки відповідно ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, набуту у власність'із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Тому, оскільки на момент укладення договору позивач мала свідоцтво про право на спадщину, були наявні правові підстави для укладення договору оренди. Стосовно відсутності акту прийому передачі, Представник відповідача зазначив, що в день укладення договору - 20.09.2006 р., було складено акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі та акт визначення меж земельної ділянки в натурі, які підписано сторонами. Тобто передача земельної ділянки відбулась, а та обставина, що це сталось до реєстрації договору, не має правового значення. Стосовно вимоги про стягнення коштів, представник відповідача наполягав на відмові в даній частині позову, оскільки відповідачем надано суду докази того, що орендна плата відповідачу виплачувалась в розмірі, передбаченому договором оренди. На думку представника відповідача указ Президента України, на який посилався позивач, має лише рекомендаційний характер, тобто не є обовязковим для учасників договору. На підтвердження заперечень відповідач надав суду: 1. Відомості про виплату орендної плати ( аркуші 34 - 36, 39 ). Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд вважає позов [PERSON] в частині визнання договору оренди недійсним таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач є спадкоємицею земельної ділянки розміром 7,12 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Відповідно ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України вказане свідоцтво є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. 20.09.2006 р. позивач уклала договір з відповідачем про передачу вказаної земельної ділянки в оренду, в той же день відповідно акту відбулась передача та прийом земельної ділянки в натурі, було визначено її межі. Після цього впродовж 2006 - 2009 р. сторони виконували вимоги договору - орендар користувався земельною ділянкою, орендодавець отримувала орендну плату. Тому суд вважає, що підстав для визнання даного договору оренди недійсним, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України немає. В частині стягнення заборгованості по орендній платі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач виплачував орендну плату виходячи з розміру, вказаного в договорі - 1,7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В той же час відповідно Указу Президента України від 19 серпня 2008 р. № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток ( паїв )» мінімальний розмір орендної плати за землю повинен складати З % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Заперечення відповідача щодо того, що вказаний Указ має рекомендаційний характер і не є обовязковим, не відповідають дійсності, оскільки відповідно ч. З ст. 106 Конституції України Президент України видає укази і розпорядження, які є обовязковими до виконання на території України. На підставі викладеного,

Outcome: partial