Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-20 00:00:00

09.04.2010року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила суд винести рішення про його задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «Дитини війни», а отже, відповідно до вимог ст. 6 вказаного Закону, має право на отримання соціальної допомоги в розмірі ЗО % від мінімального розміру пенсії за віком за період з 01.01.2006 по 01.04.2010року. Відповідачем же вищевказана соціальна допомога позивачеві не виплачувалась, що вона вважає порушенням своїх прав та законних інтересів. [PERSON] того Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення, що призупиняли дію ст. 6 Закону були визнані неконституційними та втратили свою чинність з дня їх ухвалення. Однак відповідач не здійснив нарахування та виплату зазначеного підвищення до пенсії. Вважає, що відмова відповідача в здійсненні перерахунку та виплати коштів є незаконною, оскільки відповідно до ч. 2 ст. З Закону, державні соціальні гарантії дітям війни встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відмову відповідача в нарахуванні їй соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком неправомірною та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплати за з 01.01.2006 по 01.04.2010 року в розмірі 5534 грн. 10 коп. [PERSON] того позивач просила стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги в сумі 300 грн., а також витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн. та 56 грн. - державного мита. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області, в судовому засідання з позовом не згоден та у своєму письмовому запереченні зазначає, що на момент звернення позивача до суду не визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому не встановлено, яким саме органом та за рахунок яких коштів повинні здійснюватись призначення та виплата соціальної допомоги. Невірним, на думку відповідача, є застосування до даних відносин при призначенні та виплаті допомоги мінімального розміру пенсії, визначеного в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також відповідач просив врахувати положення ст.ст. 257 ЦПК України, зважаючи на періоди, за які позивач просить задовольнити позовні вимоги та часу її звернення до суду, що свідчить про пропущення позивачем строку на звернення за попередні роки. На підставі викладеного представник управління Пенсійного фонду просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додані документи приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «Дитини війни». Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 року за № 2195-ІУ, набрав чинності 01.01.2006 року). Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено. Пунктом 41 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до' деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомог\ дітям війни було обмежено. Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2, ст. 56. ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. 98, ст. 101, ст. 103, ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) вищевказані положення, зокрема пункт 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання на території України, є остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином суд, зважаючи на вищевикладене, дійшов до висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині відмови в перерахуванні їй розміру пенсії з урахуванням щомісячної соціальної 30 °с надбавки, є законними та обґрунтованими. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права та свободи гарантуються, тобто держава бере на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30 % доплати до пенсії. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Згідно абзацу І пункту 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України 01.03.2002 рою. за № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо: призначення пенсій; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Пунктом 1.1. Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за № 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно Головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці [PERSON], областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсій. Таким чином обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України. Враховуючи те, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачеві 30 % доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний Фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд дійшов до висновку, що відповідач не виконав своїх повноважень без поважних причин, а отже його дії мають бути визнані в судовому порядку неправомірними. Разом з тим позовні вимоги позивача про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній нею грошовій сумі в розмірі 5534 грн. 10 коп. не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. При вирішенні питання про строк, за який належить зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням соціальної надбавки, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, встановленої ЦПК України, тобто за 3 (три) роки, оскільки позивачем не було надано жодних доказів поважності причин пропуску нею даного строку позовної давності. Оскільки позивач оплатила судовий збір в сумі 176 грн., а постанова виноситься частково на її користь, розмір такого збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, в сумі 100 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягає відшкодуванню на рахунок державного бюджету України, оскільки відповідач звільнений від оплати судового збору. На підставі .2 ст.19, ст. 152 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України № 6- рп від 09.07.2007 року, , ст.ст.1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,

Outcome: partial