Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з гуртожитку по вул.Бориспілській,39 в м. Києві без надання іншого жилого приміщення, вказуючи, що [PERSON] наказом директора був звільнений з роботи за прогули за п. 4 ст.40 КЗпП України На даний період у трудових відносинах з позивачем не перебуває, на балансі якого знаходиться відомчий гуртожиток, у звязку з чим не має права в ньому проживати. Відповідач [PERSON] був повідомлений про необхідність звільнення займаного жилого приміщення, однак добровільно не бажає звільнити займане жиле приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов, заявлений з підстав, передбачених ст.ст. 109 ,127 ,132 ЖК України, підтримала повністю, просила його задовольнити. Пояснила, що в звязку з небажанням відповідача добровільно звільнити кімнату, позивач не має можливості забезпечити житлом своїх працівників. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснили, що відповідач проживає в гуртожитку з 1991 року. Підставою його вселення є ордер № 83692 серії « Б» виданий Залізничною районною Радою народних депутатів згідно рішення № 187 від 19.12.1995року. Вважають, що за відповідачем було визнано право користування спірним приміщенням, оскільки на протязі всього часу він оплачував комунальні послуги, зареєстрований за даною адресою. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає з адоволенню, виходячи з наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно наказу начальника «135 Заводу ЗБВ» за №48 від -1.04.1991 р. [PERSON] був прийнятий на роботу в цех №1 нормувальником 3 розряду (а.с.4). Відповідно до відомчого ордеру № 83692 серія «Б» на жиле приміщення (гуртожиток) виданому 29.12.1995 року на імя [PERSON] на зайняття жилого приміщення у гуртожитку площею 17,9 кв.м., на підставі рішення № 187 Залізничної районної Ради :зродних депутатів від 19.12.1995 року, відповідач був вселений в квартиру № 3 за адресою м. Київ, вул. Бориспільська , 39 (а.с.28). Даний ордер не є спеціальним ордером иля поселення до гуртожитку. Як вбачається із пояснень сторін зазначений ордер з моменту його видачі не спорювався та не визнавався недійсним (ст.59 ЖК України). Згідно наказу начальника «135 Заводу ЗБВ» за №5 від 17.01.1997р. [PERSON] був ільнений за прогули на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України (а.с.5). Згідно 4.2 ст.127 ЖК України жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради (державні адміністрації). З наданої суду копії розпорядження №986 від 27.09.2007р. «Про затвердження дислокації житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Дарницькому галоні м. Києва», вказаним рішенням було затверджено дислокацію житлових будинків, у тему числі і будинок №39 по вул. Бориспільській в м. Києві , які використовуються під пожитки. При цьому, в додатку №1 до цього розпорядження вказано, що будинок №39 ' : вул. Бориспільській в м. Києві має статус «сімейний» (а.с.28-28). Відповідач безперервно проживає за даною адресою, сплачує комунальні послуги (а.с.25,26), має постійну реєстрацію з 01.03.1996р. (а.с34). Аналізуючи представлені сторонами докази, а також те, що підставою для заселення відповідача в квартиру був ордер виданий Залізничною районною Радою народних депутатов м. Києва, на даний час вказаний ордер іким не оскаржувався та не скасований , не визнаний недійсним суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для виселення відповідача зі спірного житла без надання іншого жилого приміщення з заявлених ним підстав - ст.ст.109,127,132 ЖК України, у звязку з чим суд має відмовити у задоволенні позову. На підставі ст. ст. 58,109, 127, 132 ЖК України,

Outcome: dismissed