Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частки квартири №16 на вулиці Незалежності, 69а, у місті Ковелі після смерті матері [PERSON]. Вимоги обґрунтовано тим, що сторонами та їхніми батьками [PERSON] і [PERSON] у 1993 році приватизовано вказану квартиру. Батько помер у 2001 році, а мати 11 червня 2013 року. Сторони прийняли спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживали разом з нею на день її смерті. Оформити спадщину на належну частку вказаної квартири позивач позбавлений можливості через відсутність свідоцтва про право власності на це майно та неможливість отримання дубліката свідоцтва. Відповідач у судовому порядку узаконив право на спадщину на ? квартири. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце якого повідомлений належним чином, направив представника. Представник позивача підтримала заявлений позов та просила визнати за позивачем право власності на ? вказаної квартири. Уточнивши позовні вимоги, вказала, що ? квартири належить позивачу в порядку приватизації державного житлового фонду. Відповідач позов визнав та пояснив, що не заперечує проти заявлених вимог позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд задовольнив позов у повному обсязі з таких підстав. Згідно із фотокопією свідоцтва про право власності на житло квартира №16 на вулиці Незалежності, будинок №69а, у місті Ковелі Волинської області надана в порядку безоплатної приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вид спільної власності у свідоцтві не визначений (а.с.22). Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Указана квартира передана сторонам і їхнім батькам без визначення виду спільної власності, а тому вона вважається частковою. З урахуванням положень ч. 1 ст. 357 ЦК України, за якими частки у праві спільної часткової власності є рівними, кожному із співвласників, в тому числі позивачу, належить по ? частки квартири. Станом на 23 березня 2015 року ринкова вартість квартири №16 на вул. Незалежності, 69а, у м. Ковелі становить 56726 грн. Батько сторін [PERSON] помер у 2001 році, а матір [PERSON] 11 червня 2013 року, що убачається із наявних у матеріалах справи копій рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 березня 2014 року та свідоцтва про смерть від 11 червня 2013 року серії І-ЕГ № 143273. Належну [PERSON] частку спірної квартири згідно зі свідоцтвом про право на спадщину успадкували сторони та [PERSON] (а.с.22). Позивач є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 квітня 1965 року серії V-УР № 0164727, і за змістом ст. 1261 ЦК України є її спадкоємцем першої черги. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї. Після [PERSON] спадщину прийняли позивач та відповідач. Згідно із довідкою РЖКП-1 м. Ковеля від 26 червня 2013 року вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовилися від неї, оскільки за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відомостей про інших спадкоємців [PERSON] матеріали справи не містять, тому із встановлених обставин та наведених норм закону випливає, що спадкоємцями останньої були її діти сторони у справі. Відповідач [PERSON] згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06 березня 2014 року узаконив право власності на належну йому частку у квартирі №16 на вулиці Незалежності, 69а, в м. Ковелі, та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, є власником ? частки вказаної квартири. Правовстановлюючі документи на вказану квартиру у позивача відсутні, тому відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позивач позбавлений можливості. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За вказаних обставин та наведених положень закону право власності позивача на ? частки вказаної квартири підлягає визнанню в судовому порядку, з яких ? частки квартири належить позивачу в порядку приватизації державного житлового фонду і ? частки в порядку спадкування після батьків. Виходячи із характеру спору та за відсутності заперечень відповідача щодо задоволення заявленого позову, судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі ст. ст. 16, 355, 357, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved