Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-18 00:00:00

У травні 2010 року до суду звернувся [PERSON] з позовними вимогами до управління пенсійного фонду України у м. Славутичі: - зобов'язати зробити перерахунок та нарахувати йому з 1 січня 2008 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1 по другій групі інвалідності у розмірі, передбаченому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» 75% мінімальної пенсії за віком та виплачувати її у визначеному розмірі, з наступним підвищенням даного розміру у випадку підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - стягнути недосплачену суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 1 січня 2008 року по 1 березня 2010 року у сумі 7 775, 4 гривні; - зобов'язати проводити розрахунок пенсії як інваліду другої групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та виплачувати пенсію щомісячно у розмірах, які передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позовні вимоги обґрунтовувались тим. що він одержує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, який не відповідає ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і відповідач відмовляється зробити перерахунок, внаслідок чого недосплачена сума додаткової пенсії становить 7 775 грн. 40 коп.. Відповідач подав письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з посиланням на те, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, позивачеві виплачувалася у розмірі, встановленому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 та від 26.11.2009р. № 1252. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явились, подавши письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у зв'язку з чим за правилом ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Дослідивши подані письмові докази, оглянувши матеріали пенсійної справи позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. З пенсійної справи позивача № 103396 судом встановлено, що [PERSON], - позивач у справі, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в м. Славутичі Київської області (УПФУ), - відповідача у справі, має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, йому встановлена III група інвалідності з 30.05.1997 р. до 01.06.2002 р., а з 10.01.2000 р. довічно II група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 30.05.1997 р. йому призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія по інвалідності, причиною якого є захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС, у розмірі фактичних збитків. Крім того, йому призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, віднесеній до категорії 1, щодо яких встановлено зв'язок з наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно розпорядження від 11.03.2004 р. у порядку переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії проведено перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком. Згідно розпоряджень на перерахунки пенсії з 01.01.2008 р. позивачеві виплачувалася додаткова пенсія як інваліду другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 94 грн.. з 01.07.2008 р. - 96 грн. 40 коп., з 01.11.2009 р. - 114 грн. 60 коп., з 01.01.2010 р. - 139 грн., з 01.03.2010 р. - 114 грн. 60 коп.. Листом від 17.02.2010 р. № 29/Д-3 у відповідь на звернення позивача від 22.01.2010 р. відповідач повідомив позивача про те. що належні йому пенсійні виплати здійснюються у відповідності до чинного законодавства. Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом. Оцінюючи дії відповідача з точки зору, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до базової норми ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» (даті Закон № 796-ХІІ), пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3 і 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до норми ст. 50 Закону № 796-ХІІ, чинність якої у базовій редакції була відновлена у зв'язку з визнанням рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 неконституційними, зокрема, положень п. 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 27.12.2007 р. № 107-УІ «Про Державний бюджет України та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими зазначена стаття була викладена в іншій редакції, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у таких розмірах: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у спірному періоді визначатися законами про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 28.12.2007 р. № 107-VІ було затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2009 р. № 835-VІ (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 06.11.2009 р. № 1715- VI) установлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, а з 1 листопада 2009 року, зокрема для осіб, які втратили працездатність - у розмірі 573 гривні.. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-УІ (далі Закон № 2154-УІ) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривні, з 1 грудня - 734 гривні. Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Оскільки розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановлено ст. 50 Закону № 796-ХІІ у кореспонденції з нормою статті 28 Закону № 1058-ІУ, тобто нормами закону, який має вищу юридичну силу ніж постанови Кабінету Міністрів України, якими визначено менші розміри цих виплат, то застосуванню підлягає норма закону, а не постанови уряду, якою керувався відповідач у спірному періоді. Таким чином додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю з 22 травня 2008 року нараховується і виплачується позивачеві у меншому розмірі, ніж передбачено базовою нормою статті 50 Закону №796-ХІІ у редакції, відновленій з 22 травня 2008 року. Виплачуючи з 22 травня 2008 року додаткову пенсію позивачеві у розмірі, який не відповідає закону та відмовивши у перерахунку розміру додаткової пенсії з 22.05.2008 р. відповідно до закону, відповідач порушив права позивача, тому його дії у цій частині є неправомірними і його слід зобов'язати провести відповідний перерахунок та виплатити перераховану суму додаткової пенсії у відповідності до вимог закону, поновивши у такий спосіб порушені права позивача. Заперечення відповідача не грунтуються на чинному законодавстві, яке регулює спірні відносини і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком у спірному періоді визначався лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону № 1058-ІУ. Іншого закону, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. За змістом ст. 62 Закону №796-ХІІ Кабінет Міністрів України визначає порядок роз'яснення порядку застосування цього Закону і не визначає розмір передбачених ним виплат. Положення розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 27.12.2007 р. № 107-VI, якими ст. 39. 50, 54 Закону № 796-ХІІ були викладені у іншій редакції, були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008. у зв'язку з чим з 22 травня 2008 року відновлена дія цієї статті у попередній редакції. Крім того, згідно п. 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 107-УІ розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Оскільки закони України мають вишу юридичну силу над урядовими нормативно-правовими актами, то за наявності колізії застосуванню до спірних відносин підлягають відповідні норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у кореспонденції з нормами інших законів, які регулюють ці відносини, а не постанови Кабінету Міністрів України, які їм суперечать. Позовні вимоги в іншій частині не підлягають задоволенню, оскільки вони не грунтуються на законі. Повноваження щодо призначення, перерахунку розміру та виплати пенсій відносяться до компетенції органів пенсійного фонду України, а не суду. Тому зроблений позивачем розрахунок суми недосплаченої додаткової пенсії не можна вважати достовірним і він не може бути підставою для стягнення недонарахованої суми додаткової пенсії. За правилами ст. 88 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial