Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-05 00:00:00

Позивач зверну вся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що він інвалідом війни 3 группи та відповідно до чинного законодавства має право на одержання разової грошової допомоги, яка виплачується органами соціального захисту населення щорічно до 5 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. За 2008-2010 роки відповідачем йому призначена і виплачена вказана допомога в сумі відповідно 380 грн., 380 грн. та 420 грн., тобто в розмірі нижчому ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Посилаючись на те, що дії відповідача порушують його конституційні права і свободи, позбавляє його законного права на отримання грошової допомоги, просить стягнути з відповідача заборгованість із виплати зазначеної допомоги в розмірі 10675 грн. В судове засідання сторони не з'явилися, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки вони повідомлені про час та місце розгляду справи та від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни З групи та має право на соціальний захист, встановлений законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується копією його посвідчення Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банку. При розгляді позовних вимог за 2008 рік, суд враховує наступне. Зазначені виплати до 5 травня та щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Перевіряючи правомірність дії органів соціального захисту населення щодо здійснення виплат до 5 травня, суд має застосовувати законодавство, яке діяло на час їх вчинення, виходячи з наступного. З 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретні розміри разової грошової допомоги до 5 травня були встановлені певними нормами Закону України « Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ». Відповідач, здійснивши у зазначений період, виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, правомірно діяв, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених частинами 5 статей 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту », оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Застосування законодавства У країни у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року №4-зп, який у п. З зазначив наступне : « Конкретна сфера су спільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше ». Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов'язку здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги до 5 травня, яку позивач отримував у 2008 році, оскільки протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обов'язок щодо їх виплати. Як вбачається із матеріалів справи, в квітні 2009 року та квітні 2010 року У правління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради здійснило нарахування та виплату вказаної щорічної разової грошової допомоги позивачу в розмірі, який був визначений Управлінням відповідно до постанови КМУ №211 від 18.03.2009 року та № 299 від 07.04.2010 року, в сумі 380 грн. та 420 грн, відповідно, що підтверджуються довідкою. Таким чином, судом встановлено, що позивач дійсно недоотримав разову грошової допомоги за 2009 -2010 рік, нарахування та виплата допомоги була відповідачем проведена не у відповідності до приписів вищевказаного Закону. На 2009 -2010 роки законодавчих обмежень щодо розміру допомоги порівняно зі спеціальним Законом не запроваджувалося, а суд виходить з пріоритетності положень Закону перед підзаконним нормативними актами, якими є Постанови КМУ. З огляду на встановлені факти та положення законів суд вважає, що права позивача порушені, однак враховуючи, що обов'язок з нарахування та виплати спірної допомоги покладено на відповідача за рахунок коштів Державного бюджету у суду відсутні підстави для стягнення недоплаченої допомоги, а відповідача слід зобов'язати здійснити перерахунок позивачу разової грошової допомоги за 2009 -2010 роки, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту », а також здійснити виплату вказаної допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 37 грн. судових витрат (понесених на сплату витрат з ІТЗ), пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Outcome: partial