Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 48588,78 гривень в порядку відшкодування за затримку в виплаті повного розрахунку у зв`язку зі звільненням, доповнюючи позовні вимоги просить стягнути з відповідача суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 гривень. у судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги а пояснив, що згідно наказу № 111-к від 03 січня 2006 року він був прийнятий на роботу до КП «Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району» головним енергетиком, а 05 липня 2006 року був звільнений з посади за домовленістю сторін. При його звільненні відповідачем не був проведений остаточний розрахунок та не був оплачений лікарняний. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2009 року на користь позивача з відповідача стягнуто 3501,05 гривень середнього заробітку за час затримки прикінцевого розрахунку при звільненні, стягнуто 571,60 гривень за період перебування на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 23 березня 2009 року вказане рішення суду виконане. Таким чином відповідач остаточний розрахунок при звільненні фактично виконав тільки 23.03.2009 року, стягнуто середньомісячний заробіток за період з 05 липня 2006 року по 12 вересня 2006 року, тому відшкодування середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку в період з 13 вересня 2006 року по 23 вересня 2009 року підлягає стягненню з відповідача. Розмір відшкодування складає 48588,78 гривень, за тридцять повних місяців та шість робочих днів, виходячи з розрахунку середньої місячної заробітної плати встановленої за рішення суду від 22 січня 2009 року, що має розмір 3501,05 гривень за період з 06.07.2006 року по 12.09.2006 року включно (48 робочих днів або два повних місяця і чотири робочих дня), що складає 72,73 гривні середньоденна оплата та 1605,08 гривень середньомісячна. В обґрунтування спричинення моральної шкоди, позивач пояснив що з періоду невиплати відповідачем заробітної плати, не оплати лікарняних позивач розпочав хворіти оскільки, не мав змоги сплатити за комунальні послуги, утримувати сім`ю, з чого були скандали, він нервував, тому просить стягнути 150000 гривень. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, тому суд за згодою позивача розглянув справу за відсутності відповідача. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. З рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2009 року, судом встановлено, що 03 січня 2006 року позивач працював на підприємстві відповідача головним енергетиком і був звільнений 05 липня 2006 року на підставі ст. 36 КЗпП України та 12 вересня 2006 року отримав остаточний розрахунок. Оскільки остаточний розрахунок проведено несвоєчасно з відповідача стягнуто 3501,05 гривень середнього заробітку за час затримки прикінцевого розрахунку при звільненні, стягнуто 571,60 гривень за період перебування на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди та стягнення суми остаточного розрахунку - відмовлено. З листа № 03-22/2135 від 16 березня 2009 року Відділу Державної Виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, вбачається, що представнику КП «Водопровідно-каналізаційне господарство Харківського району» запропоновано добровільно виконати рішення суду та 23 березня 2009 року з`явитися до державного виконавця з підтвердженням щодо виконання рішення. Позивач стверджує, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2009 року, виконано 23 березня 2009 року, тому суд вважає зазначену обставину доведеною. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. З ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, \~ \~ \~ \~ Враховуючи, що між позивачем та відповідачем має місце спір про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з дня отримання остаточного розрахунку по [день ухвалення судом рішення про стягнення вказаної компенсації, який є не стягненням зарплати, право на яке за ч. 2 ст. 233 КЗпП України яким-небудь строком не обмежується, а є одноразовою санкцією за несвоєчасне проведення розрахунку, суд вважає що до вказаних правовідносин, підлягає застосуванню ч.1 ст. 233 КЗпП України, оскільки право винести таке рішення при розгляді трудового спору надається у разі дотримання позивачем строків звернення до суду з заявою про розгляд трудового спору, тоді позивач звернувся до суду з цими вимогами лише у лютому 2010 року, тому у суду відсутні підставі задовольнити вказану вимогу. Крім того, трудовим законодавством, зокрема, ст. 117 КЗпП України не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень по трудових спорах, суд вважає що у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення середнього заробітку за період після ухвалення судового рішення по день отримання ним належних йому сум, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є повністю необгрунтованими і задоволенню не підлягають, тому в позові необхідно повністю відмовити. 9

Outcome: dismissed