Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Великобурлуцькому районі Харківської області (далі УПФУ) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) та зобовязання провести з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року перерахунок та виплату йому основної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом 2-ї групи і відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ його пенсія по інвалідності не повинна бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком, а у відповідності зі ст.50 того ж Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, повинна складати 75% мінімальної пенсії за віком. Оскільки фактично пенсія йому виплачувалась у значно меншому розмірі, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому державної та додаткової пенсії згідно з ст.50, ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ за вищевказаний період. На вказане звернення позивач отримав відмову. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив суд зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату йому пенсії з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідач, повідомлений належним чином, судову повістку отримали 21 травня 2010 року (а.с. 32), в судове засідання свого представника не направив, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності та надали письмові заперечення, в яких прохають відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що пенсія позивачеві призначена відповідно до вимог ст.ст.50,54 ЗУ № 796-Х11, постанови КМУ № 1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів», постанови КМУ № 530 від 22.05.2008 р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постанови КМУ № 654 від 16.07.2008 р. та ст.28 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» (а.с.20). Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд визнав можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у ній даних про правовідносини сторін та доказів. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і йому з 20 грудня 2007 року встановлена II група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-06 № 043620 (а.с.10) та посвідченням серії Є № 071712 з вкладкою № 622952 с (а.с.09). Позивач звертався до УПФУ з заявою про перерахунок розміру пенсії з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року відповідно до ст.ст. 50,54 Закону № 796-ХII (а.с.13), але згідно листа за № 2940-02/07 від 29.03.2010 року йому в цьому питанні було відмовлено (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені і закріплені в Законі № 796-ХІІ. Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 2-ї групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 2-ї групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Відповідно до підпункту 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI до статті 54 Закону № 796-ХІІ внесені зміни, згідно яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. у справі «Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 12, підпункту 15, пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VI. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного Закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону № 796-ХІІ вимоги позивача щодо його права на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішенні вказаного спору, оскільки це право гарантується Конституцією України. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно з положеннями частини четвертої статті 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМУ від 03.01.2002 р. № 1, від 27.12.2005 р. №1293 та від 16.07.2008 р. № 654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Зі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за основу їх нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України № 1058-1V від 09.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При призначенні пенсій позивачу УПФУ виходило з розміру 19 грн. 91 коп., установленого як розрахунковий розмір мінімальної пенсії за віком чинною на той час постановою КМУ від 3 січня 2002 року № 1; з 01.01.2006 р. основний розмір пенсії і щомісячна додаткова пенсія встановлені згідно з постановою КМУ від 27.12.2005 р. № 1293; з 01.07.2008 р. згідно із постановою КМУ від 16.07.2008 р. № 654 встановлено новий розмір основної пенсії. Згідно довідки відповідача, з 01.01.2009 р. розмір основної пенсії позивача складав 820,00 грн., додаткової пенсії 99,60 грн., з 01.11.2009 р. основної пенсії 820,00 грн., додаткової пенсії 114,60 грн.(а.с.21). Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50,54 Закону № 796-ХІІ. В пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей Закону, оскільки ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. Суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначеної відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Зміст зазначеної норми свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що дії УПФУ при відмові позивачеві у перерахунку призначеної пенсії слід визнати незаконними і суд вважає необхідним зобовязати УПФ України у Великобурлуцькому районі Харківської області здійснити відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ перерахунок призначеної позивачеві пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року включно, як вимагає позивач.

Outcome: approved