Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

02.02.2009 р. позивачка [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить поновити її та її дітей - [PERSON] та [PERSON] порушене право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Тобольська, 6.45, кв.70 та вселити їх у вказане житло. При цьому, в обґрунтування позову посилається на те, що вона є співвласником квартири за адресою: м. Харків, вул. Тобольська, 6.45, кв.70, однак її мати - відповідачка по справі, до квартири її та її дітей не пускає, поміняла замки у квартирі і ключі від нових замків не дає, у квартиру їх не впускає. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.09.2008 р., яке набрало законної сили після перегляду Апеляційним судом Харківської області (ухвала від 24.12.2008 р.), в якому у позові [PERSON] про визнання позивачки такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, судом відмовлено. Позивачка просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні належним їй житловим приміщенням та вселити її та її дітей у цю квартиру. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], При цьому, в обґрунтування заявленого зустрічного позову посилається на те, що спірну квартиру було нею отримано на себе та доньку [PERSON] 1.1, у 1985 році. За рішенням Дзержинського суду м. Харкові від 03.03.2000 р. чоловіка її доньки [PERSON] було виселено з цієї квартири. 25.04.2002 р. він придбав квартиру по пр. Леніна, 6.86, кв.9, де мешкає разом з її донькою [PERSON], та своїми доньками. Згідно до рішення Дзержинського суду м. Харкові від 11.08.2003 р. [PERSON] в І.І. тратила право користування житлом та стала проживати разом з чоловіком та дітьми у придбаному ними житлі. Ані [PERSON], ані її доньки у спірній квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують, ніякої матеріальної допомоги їй не надають, у них виникла аліментна заборгованість перед [PERSON] більше ніж на 15000,00 грн. У теперішній час стан її здоров'я значно погіршився, практично вона втратила слух, вселення доньки та її дітей до її квартири край негативно вплине на їх відносини та буде сприяти подальшому погіршенню стану її здоров'я, чого її донька і бажає досягнути. Крім того, у [PERSON] є постійне місце проживання у квартирі її чоловіка за пр. Леніна, 6.86, кв.9 в м. Харкові і її вселення у спірну квартиру не є для неї необхідністю. Вона неодноразово пропонувала доньці придбати їй інше житло менше за площею, однак та відмовлялась. В зв'язку з чим просить суд свій зустрічний позов про примусовий обмін спірного житла задовольнити, зобов'язати відповідачку за зустрічним позовом [PERSON] надати належний варіант розміну квартири та зобов'язати виконавчий комітет видати ордери на право вселення у ті приміщення, яку будуть обміняно. До участі у справі в якості співпозивача за позовом [PERSON], до [PERSON] про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням і вселення вступила [PERSON], яка довірила представляти свої інтереси матері - [PERSON] В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх дітей - [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та [PERSON] на підставі закону, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі на тих підставах, які зазначено в позовній заві. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, як в необґрунтованому. В судовому засіданні [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала у повному обсязі на тих підставах, які зазначено в позовній заяві та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи - виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до діючого законодавства України. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що первісний позов [PERSON], підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як зазначено позивачкою за первісним позовом [PERSON], вона разом зі своєї донькою| [PERSON] є співвласницею спірної квартири за адресою: м. Харків, вул. Тобольська, 6.45, кв.70, а її мати- Павленко Л.І. -відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним, чинить перешкоди для неї самої і двох її дітей в користуванні цим житлом, до квартири її та дітей не пускає, поміняла замки у квартирі і ключі від нових замків не надає. Судом встановлено, що викладені [PERSON] обставини відповідають дійсності. Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.09.2008 р. по справі за №2-733/08 позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Дзержинської районної в м. Харкові ради, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №70 буд.45 по вул. Тобольській в м. Харкові, залишено без задоволення, оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на законі. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що квартира [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.05.2000 р., на праві спільної сумісної власності з [PERSON] та [PERSON] А рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 01.04.2008 р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання приватизації квартири та свідоцтва про право власності на житло недійсним. Це рішення залишено без змін ухвалою колеги судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 02.07.2008 р. Таким чином, вищезазначеним рішенням суду від 09.09.2008 р. встановлено, що [PERSON] є співвласником спірної квартири [ADDRESS] з 31.05.2000 р., тобто, відповідно до діючого законодавства України має право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2008 р. вищезазначене рішення суду від 09.09.2008 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення, в зв'язку з чим, рішення набрало законної сили. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дії [PERSON] щодо перешкод в користуванні та проживанні [PERSON] та її дітей у спірній квартирі є такими, що порушують права [PERSON] та її дітей на володіння, користування та розпорядження своєї власністю, права яких підлягають захисту судом і порушення яких підлягає усуненню відповідачкою за первісним позовом [PERSON] На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень. Ані відповідачкою за первісним позовом , ані її представником не надано суду доказів, які спростовують наявне у [PERSON] та її дітей [PERSON] і [PERSON] право власності на спірне житлове приміщення, тому, обставини, якими вони обґрунтовують свої заперечення проти первісного позову є не доведеними. На підставі цього, суд вважає обставини, якими позивачка за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує свої доводи позову є доведеними, а її позов, є таким, що підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про примусовий обмін житла, то суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, бо позивачкою за зустрічним позов [PERSON] за весь період розгляду справи так і не надано суду способів реалізації примусового обміну житла та не запропоновано конкретних варіантів для здійснення цього обміну, на зазначено конкретних житлових приміщень, що запропоновані для обміну, не вказано на їх відповідність вимогам, що встановлені в законі для житлового приміщення, запропонованого для обміну, не враховано інтереси осіб, що проживають в даних житлових приміщеннях та інші обставини, які є необхідністю для даної категорії спорів і повинні бути зазначені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. Окрім того, примусовий обмін займаних житлових приміщень передбачений для квартир, які відносяться до державного і громадського житлового фонду, квартири, які належать громадянам на праві власності примусово обміняні бути не можуть. На підставі викладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved