Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

В серпні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі міста Миколаєва про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, мотивуючи тим, що в результаті нещасного випадку на виробництві, який стався 22 березня 2001 року, він став інвалідом 2 групи, втратив 70% професійної працездатності та потребує сторонньої допомоги. Також вказаним нещасним випадком і несвоєчасним складенням акту про нещасний випадок на виробництві йому завдано моральні та фізичні страждання, тому позивач просив стягнути на його користь 40000 грн. моральної шкоди. У ході розгляду справи позивач та його представник уточнили свої вимоги, остаточно просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва 176800 грн. компенсації моральної шкоди. Що стосується Головного Управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Миколаївській області, то просив суд вважати управління третьою особою по справі. Представники відповідача ВДФССНВ і третьої особи ГУ МНС України в Миколаївській області позов не визнали і просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надав належних документів, що підтверджують його право на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди, не заперечували, що позивач неодноразово звертався та просив задовольнити його вимоги. Заслухав сторони, оглянувши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач працював на посаді інженера в УДПО УМВС в Миколаївській області (на даний час ГУ МНС України в Миколаївській області) з 08.10.1985 року по 06.11.2001 року. 22 березня 2001 року під час виконання своїх трудових обовязків по протипожежній безпеці на території АТ «Астра-Транс» позивач в результаті нещасного випадку на виробництві став інвалідом 2 групи з втратою 70 % професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 08.10.2001 р. (а. с. 6,10). Після звільнення з роботи та закінчення лікування ГУ МНС України виплатило позивачу його витрати на лікування, а необхідні документи передало Фонду соціального страхування, який 12 листопада 2001 року виніс постанову про виплату позивачу одноразової допомоги та призначив йому щомісячні страхові виплати. Згідно висновку МСЕК від 05.10.2009 року позивачу було встановлено вже 90% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 1 групи. Посилаючись на те, що вказаним нещасним випадком і несвоєчасним складенням акту про нещасний випадок на виробництві позивачу завдано моральні та фізичні страждання, які Фонд соціального страхування відмовляється відшкодувати в добровільному порядку, позивач і звернувся до суду з вказаними вимогами. Згідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22.11.1995 року № 212, під моральною шкодою розуміють фізичні і моральні страждання, спричинені потерпілому в результаті трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоровя. При встановлені факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, так і залишкову працездатність потерпілого. Висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого (пункт 3.8 розділу 3 доповнено абзацом 2 згідно з Наказом МОЗ № 238 від 05.08.1998 р.). Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача та третьої особи з питання відшкодування спричиненої моральної шкоди, але отримував відмову. Фактично, відмова була з підстав про звернення до неналежної юридичної особи, з приводу відсутності в висновку МСЕК 2001 р. посилання на встановлення факту спричинення моральної шкоди, а в подальшому на підставі змін в діючому законодавстві України, а саме у звязку з набранням чинності Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін в деякі законодавчі акти України» підпунктом 2 п. 44 розділу 2 було внесено зміни до п. 3 розділу 11 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з січня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, дія вище приведених судом норм Законів України не поширюється на правовідносини, що виникли в 2001 році та врегульовані нормами Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяли на той час. Згідно повідомлення адміністрації Миколаївської обласної психіатричної лікарні вих. № 760 від 01.06.2010 р. [PERSON] знаходився на стаціонарному обстеженні у 5-му діагностичному відділенні за направленням ДПВ з 13.05.2010 р. по 01.06.2010 р. За висновками обстеження був встановлений діагноз: основний астено - депресивний розлад внаслідок ЧМТ на виробництві (2001 р.). Тому, з урахуванням вище викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди є обґрунтованими, а з урахуванням обставин справи, перенесених страждань, постійного погіршення стану здоровя, суд вважає достатнім стягнути на користь позивача 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial