Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

6.07.2010 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому пояснила, що їй належить 2/3 частини житлового будинку № 35 по вул. Раскової в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного між нею та [PERSON], зареєстрованого на Товарній Біржі «Гілея» 14.09.1996 року. Договір зареєстровано в ОП ЗМБТІ. Всі умови при укладенні угоди нею та [PERSON] виконано, фактично угода відбулася [PERSON] звільнив будинок, віддав їй ключі та відповідні документи, а вона повністю розрахувалась з ним у сумі 4714 грн. відповідач після укладення угоди виїхав на інше місце проживання, а вона вселилась до частини будинку, була зареєстрована за вказаною адресою, де проживала до 10.12.1998 року, а тепер там проживає її син. До теперішнього часу відповідач угоду не оспорював. Оскільки в договорі купівлі-продажу не було вказано, що його необхідно посвідчити нотаріально, тому на той час ніхто цього не зробив. В судове засідання зявилася представник позивач, позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце слухання справи через газету «Запорізька Правда» № 104 від 17.07.2010 року, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надіслав до суду лист, в якому просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, в звязку з чим суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено, що 14.09.1996 року [PERSON] придбала у [PERSON] 2/3 частини житлового будинку № 35 по вул. Раскової в м. Запоріжжі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.09.1996 року, посвідченого на Товарній Біржі «Гілея», зареєстрованого в ОП ЗМБТІ в реєстровій книзі за № 283 за № 39078 16.10.1996 року. Договір купівлі-продажу укладений вищевказаної частини житлового будинку укладений у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» та зареєстрований в ОП ЗМБТІ у відповідності до вимог ст.. 227 ЦК України (в ред.. 1963 р.). Абзац 2 пункту 4 „Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 р.) передбачає, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України (в ред. 2003 р.), положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що сторонами виконані всі умови договору, але відповідач ухилився від нотаріального оформлення угоди, оформивши її на товарній біржі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач не може реалізувати своє право власності без належного правовстановлюючого документу, в звязки з чим суд визнає її право власності. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved