Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи і підтримуючи який в судовому засіданні представник позивача зазначив, що між позивачем і відповідачем 1 було укладено договір кредитування від 24.04.2008р., згідно до якого позивач отримав кредит у розмір 91800 доларів США. Вказану суму кредиту він використав на власні потреби. Він вважає, що договір кредитування має бути визнано недійсним, оскільки відповідач 1 не мав належних дозволів та ліцензій на здійснення операцій в валюті. Також він вважає, що укладенням договору іпотеки земельної ділянки та житлового будинку, були порушені права малолітнього сина позивача. Тому він просить суд визнати вказані договори недійсними, зобовязати нотаріуса зняти заборону щодо майна, яке знаходиться в іпотеці та виключити з реєстру запис про обтяження нерухомого майна. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що відповідні дозволи і ліцензії на проведення операцій в валюті у них присутні. Заявник в заяві на видачу кредиту зазначив, що в нього є на утриманні дитина, але під час укладення договору іпотеки у нотаріуса вказав, що в обєкті нерухомості, що є предметом іпотеки діти не зареєстровані і не проживають. Тому він просить суд у позові відмовити. Представник відповідача 2 в судовому засіданні з позовом погодився і пояснив, що договори підлягають визнанню недійсними, якщо їх укладенням були порушені права малолітніх дітей позивача. Представник третьої особи Служби в справах дітей в судовому засіданні з позовом не погодилась і пояснила, що при укладенні оспорюваних договорів права малолітньої дитини позивача порушені не були, оскільки позивач в Службу в справах дітей не звертався, на час укладення договорів у будинку, що є предметом іпотеки дитина зареєстрована не була. Тому просить у позові відмовити. Представник третьої особи ДП „Інформаційний центр в судовому засіданні з позовом погодилась і пояснила, що у випадку задоволення позову, позивач має звернутись з копією рішення до нотаріуса і після цього майно буде виключено з реєстру обтяжень. Суд дослідив, проаналізував та оцінив зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов необґрунтований і задоволенню не підлягає. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно між позивачем і відповідачем 1 було укладено кредитний договір від 24.04.2008р. (а.с.50-60), та додаткова угода до нього (а.с.61-67) від 16.07.2009р., який відповідачем 1 було виконано у повному обсязі, шляхом надання суми кредиту в іноземній валюті. Вказану обставину сторони не заперечують. Сторони також не заперечують тієї обставини, що певний час позивач погашав суму кредиту та відсотки по ньому. Згідно до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України. Позивач в позовній заяві зазначає, що оспорюванні правочини необхідно визнати недійсними у звязку з недодержанням сторонами вимог, які встановлені ч.1 та 6 ст.203 ЦК України. Згідно до вимог п.1 та 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, та правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. До пояснень представника позивача, які він надав в судовому засіданні про те, що відповідач 1 укладаючи договір кредиту в іноземній валюті не мав на це права, оскільки у нього були відсутні відповідні дозволи і ліцензії суд ставиться критично. Представником відповідача 1 були надані суду в якості доказів копії Банківської ліцензії та дозволів на ведення операцій в іноземній валюті (а.с.126-128). Тобто з наведеного суд робить висновок, що оспорюванні правочини у повній мірі відповідають чинному законодавству України на момент укладення та не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства і з цих підстав не можуть бути визнані недійсними. Також суд ставиться критично до пояснень представника позивача відносно того, що укладення оспорюваних правочинів суперечити інтересам малолітнього сина позивача. Як встановлено в судовому засіданні при укладенні договору іпотеки від 24.04.2008р. (а.с.68-73), в статті 5 вказаного договору зазначено, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні особи, а також відсутні малолітні та неповнолітні діти, що мають право користуватись предметом іпотеки. Дійсно, згідно до витягу з по господарської книги (а.с.159), на час укладення правочину за адресою предмета іпотеки ні дружина позивача ні його малолітній син зареєстровані не були, з відповідними заявами до Служби в справах дітей позивач не звертався. З цього суд робить висновок, що на час укладення договору іпотеки, права малолітнього сина позивача порушені не були, оскільки за адресою предмета іпотеки його було зареєстровано лише 15.01.2009р. Крім того, відмовляючи позивачеві у позовних вимогах про визнання правочинів недійсними, суд вважає за необхідне відмовити позивачу і в решті вимог, оскільки їх задоволення може мати місце лише у випадку задоволення вимог про визнання правочинів недійсними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed