Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що відповідачка добровільно коштів на утримання їхньої неповнолітньої дитини не надає, просив суд стягнути з неї аліменти в розмірі 30% всіх видів доходу (заробітку). В суді позивач пояснив, що відповідачка періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак ця допомога є нерегулярною, а також речі, які вона купує для їхнього сина, не завжди є необхідними на той час. Наприклад, відповідачкою взимку було придбано для дитини куртку, однак в нього на той час вже була інша куртка і придбавати другу не було необхідності. Тому позивач підтримує свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідачки аліменти в грошовій формі у вказаному в позовній заяві розмірі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідачка в суді позовні вимоги визнала частково: визнає свій обов"язок утримувати неповнолітнього сина, який на данний час проживає з батьком, однак вважає, що з врахуванням її матеріального становища, необхідності орендувати житло в м.Києві, де вона працює, та необхідності утримувати непрацездатну матір, вона не зможе сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, більшому ніж 20 % її заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.180, п.З ст.181, п.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а аліменти на утримання дитини можуть присуджуються у твердій грошовій сумі, або в частці від доходу(заробітку). З свідоцтва про народження серії І-ТП №118501, виданого 12.03.2000 року відділом РАГС Ружинського району Житомирської області , вбачається що на даний час сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], який народився 22 вересня 1997 року. Рішенням Ружннського районного суду Житомирської області від 08.09.2009 року визначено місце проживання неповнолітнього сина сторін за адресою: вул.Топорівська, 146 в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області, тобто разом з батьком позивачем по справі. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що неповнолітній [PERSON] дійсно на данний час проживає разом з батьком, однак періодично спілкується з матір"ю, яка надає йому матеріальну допомогу: купує речі, оплачує відпочинок, дає грошові кошти тощо. На підставі вказаного, суд приходить до впевненості, що відповідачка виконує свій обов'язок щодо утримання дитини. Однак з пояснень позивача вбачається, що не всі речі, які були куплені відповідачкою для дитини, є речами першої необхівдності, а про грошові кошти, які відповідачка дає синові, йому нічого не відомо, тобто свій обов'язок щодо утримання дитини відповідачка виконує без домовленості з ним щодо першочергових витрат на дитину. З врахуванням вказаного, а також того, що сторони після розірвання шлюбу і на данний час перебувають в неприязних стосунках та не спілкуються між собою, вбачається, що вони не можуть добровільно знайти порозуміння щодо порядку та способу утримання дитини. Тому, суд приходить до впевненості, що з відповідачки за рішенням суду повинні стягуватись аліменти на утримання дитини в грошовій формі на користь позивача, оскільки з ним фактично проживає їхній неповнолітній син і він визначає першочерговість витрат на дитину, так як щоденно несе витрати на його на харчування, оплату ком>"нальних послуг тощо. Так як позивачка має постійне місце роботи, суд вважає, що вказані аліменти повинні будити присуджені у частці від її заробітку (доходу). З врахуванням майнового стану відповідачки, яка працює в м.Києві і не має там власного житла, крім того має на утриманні непрацездатну матір, суд вважає, що вказані аліменти повині бути встановлені в розмірі 1\\5 частки від її заробітку(доходу). Відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати по справі. Однак з врахуванням того, що позовні вимоги позивача задовольняються частково, суд не стягує з відповідачки на його користь судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду..

Outcome: approved