Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам за договором позики та судових витрат по справі. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 20 травня 2008 р. був укладений договір позики грошей, розмір позики згідно п.1 даного договору складав 50000 грн., які відповідач отримав у ^ень його укладення тобто 20 травня 2008 р., п.2 Договору було визначено, що за користування позикою позивач отримує винагороду, яка становить 42% річних від позиченої суми грошей в гривнях, відсотки сплачуються в кінці строку, умови повернення позики були визначені п.З Договору, а саме відповідач повинен був до 20 травня 2009 р. включно повернути позивачці основну суму боргу та відсотки, про що свідчить факт підписання відповідачем даного договору. Після спливу вказаного строку відповідач суму позики в розмірі 50000 грн. ловернув, суму ж відсотків в порушення умов договору на момент предявлення позову не повернув. В звязку з чим та посилаючись на ст.ст.526, 612, 625, 1048, Цивільного Кодексу і України, позивачка і просить суд, за користування позикою стягнути з [PERSON] 42 %'річних від позиченої суми за договором з урахуванням встановленого І і індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 22785 грн., три проценти річних від неповернутої суми в розмірі 545 грн.42 коп. та судові витрати в розмірі всього 1853 грн. 10 і коп. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов в повному обсязі, і зокрема пояснив суду, що договір позики укладався між сторонами як фізичними особами, останні підписували його добровільно, просить позов задовольнити . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, дійсно договір позики укладався між сторонами як фізичними особами, відповідач згідно умов договору суму позики в розмірі 50000 грн. повернув позивачці, сторони давно між собою знайомі, позивачка запропонувала відповідачу свої кошти на будівництво котеджів, і якщо буде прибуток з їх продажу останні домовились, що позивачка отримає за надані кошти винагороду в розмірі відповідних процентів, але із за фінансової кризи в державі відповідач не отримав відповідних прибутків, та не сплатив відсотків, тому і просить відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Позивачка та відповідач в судове засідання не зявились і не повідомили причин своєї неявки, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши І докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 20 травня 2008 р. в м. Київ був укладений письмовий договір позики грошей, розмір позики згідно п.1 даного договору складав 50000 грн., відповідач вказані грошові кошти отримав у день укладення Договору тобто 20 травня 2008 р., п.2 Договору було визначено, що за користування позикою позивач отримує винагороду, яка становить 42% річних від позиченої суми грошей в гривнях, відсотки І сплачуються в кінці строку, умови ж повернення позики визначені п.З Договору, а саме відповідач повинен до 20 травня 2009 р. включно повернути позивачці основну суму боргу та відсотки за користування позикою, Договір підписаний сторонами (а.с.29), як вказує в своєму позові позивачка 50000 грн. суми позики відповідач їй повернув, що не заперечується представниками сторін, як і те що договір позики укладався між сторонами як фізичнш особами та останні підписували його добровільно. За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавещ передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визнали родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договори або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщ договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансои послуг» (далі - Закон) - встановлює загальні правові засади у сфері надання фінанссш послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансові послуг. Так, пунктом 5 розділу VIII прикінцевих положень Закону передбачено, що до приведеш законодавства у відповідність з цим Законом закоші України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено ізя Законом. Відповідно до п. 5 ч.І ст. 1 Закону, фінансова послуга, це операції з фінансовім активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших оса фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, а згідно п.7 цієї статті учасники ринків фінансових послуг я юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, та споживачі таких послуг, статтею ж 2 Закону визначено його сферу дію, а саме останній регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансові послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону надання (грошових) коштів у позику, в тому числі і я умовах фінансового кредиту є фінансовою послугою, а право на здійснення операцій | надання фінансових послуг визначено ст. 5 Закону, так фінансові послуги надаютьа фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичншв особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). Отже на підставі наведеного, виходячи з норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надання грошових коштів у позику під проценти є фінансовою послугою, фінансова послуга надається з метою отримання прибутку (різновидом якого є проценти), фінансові ж послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прям передбачено законом, тобто в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів за користування позикою не допускається, як встановлено судом, шо не заперечується і представниками сторін договір позики укладався між сторонами як фізичнш« особами ( позивачка - позикодавець передала грошові кошти відповідачу у позику на умова, сплати останній винагороди за користування позикою у вигляді процентів), а так суд ввамг вимоги позивачки з посиланням на п.2 Договору, щодо стягнення з відповідача 42 % річних аіі позиченої суми, як винагороди за користування позикою, є незаконними оскільки умови даного пункту Договору суперечать вимогам Закону України «Про фінансові послуги та держ^ьае регулювання ринків фінансових послуг», і задоволенню не підлягають . Відповідно до вимог ст.ст.1, 2, 4, 5, п.5 розділу 8 «Прикінцевих положень» Закону Украв «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 лиіяв 2001 року № 2664-ІІІ; ст. ст. 203, 215, 217, 526, 1046, 1047, 1048 ЦК України, керуючая. ст.ст.10,11,60, 88, 208, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed