Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

[PERSON] 19 листопада 2009 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання посилалася на те, що з відповідачем перебувала в фактичних шлюбних відносинах, відповідач є батьком зараз вже повнолітнього [PERSON], [INFO], вона є мамою цієї дитини. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає, син навчається. Просила, уточнивши позовні вимоги, стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання її сина на час навчання того в розмірі 700 грн. з відповідача щомісячно до досягнення дитиною 23 років, задовольнивши позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він дійсно є батьком [PERSON], не ухиляється від виховання та утримання свого сина, працює, має скрутне матеріальне становище і вже виплачує аліменти на утримання іншої дитини. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але просив визначити передбачений законом менший розмір з урахуванням і його матеріального і сімейного становища. Просив суд розглянути справу по закону за наявними матеріалами справи і рішення винести про задоволення саме таких позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах, сторони мають зараз вже повнолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Сторони спільного господарства не ведуть, питання про шлюб не стоїть і відносини не підтримують, разом не мешкають. Відповідач має іншу сімю. На теперішній час позивач мешкає разом зі своїм повнолітнім сином, займається його вихованням та утриманням, лікуванням. [PERSON] повнолітній, але не працює, навчається. Відповідач на утримання цього сина матеріальну допомогу не надає; є конфліктні питання у сторін стосовно виховання та утримання цієї дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] повнолітній, навчається, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] на час навчання до досягнення ним 23 років в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу батька щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач в же виплачує аліменти на утримання іншої дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, має тяжке матеріальне і сімейне становище. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення аліментів слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх часткове задоволення. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 199 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина з дня подання позову, тобто з 19 листопада 2009 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Зважаючи на те, що позивачка працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 51 гривня, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 07 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial