Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-05 00:00:00

Позивачка просить розірвати договір довічного утримання , посвідчений 24.01.1997 року нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори за реєстром № 4 г184, укладений між нею та відповідачем та стягнути з нього на її корсть понесені судові витрати. Вимог мотивує тим , що відповідач являється її сином. Вона та син з сім»єю проживають в квартирі № 5 будинку № 3 по вул Горького в м. Бердичеві. В цій квартирі їй належало 1/3 частина, а [PERSON] 2/3 частини. 24.01.1997 року вона з сином заключила догові довічного утримання згідно з яким вона передала йому у власність належну їй 1/3 частини квартири, а він її прийняв та зобов»язався повністю утримувати її , забезпечувати харчуванням, одягом , доглядом, необхідною допомогою і зберігати в її безкоштовному довічному користуванні 1/3 частиною квазаної квартири. До грудня 2007 року умови договору виконувалися частково, їй надавали харчування , бо на той час вони проживали разом, син сплачував всі комунальні послуги за квартиру. Інших послуг, указаних в договорі їй не надавав, але вона не мала претензій, бо мала одяг та взуття , а на утримувану пенсію купляла те, що їй необхідно. В грудні 2008 року син зі своєю сім»єю переїхали у новозбудований будинок, а вона залишилася проживати в квартирі. Він не може надавати допомогу, яку повинен надавати згідно договору довічного утримання , бо з квітня 2004 року являється інвалідом першої групи і сам потребує стороннього догляду, його доглядає дружина. Після того , як син з сім»єю переїхали в новий будинок, умови договору довічного утримання не виконуються, окрім плати за комунальні послуги за квартиру. В даний час її необхідно замінити набувача за договором довічного утримання , бо син не може виконувати умови договору. В попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Відповідач позов визнав, додавши заяву про це. Статтею 130 ч.4 ЦПК України визначено, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідачем позову і ухвалює рішення про його задоволення , оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони 24.01.1997 року уклали договір довічного утримання згідно якого відповідач приймає у власність 1/3 частини квартири [ADDRESS] та зобов»язується повністю утримувати позивачку забезпечуючи її харчуванням , одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безкоштовному довічному користуванні 1/3 частину квартири. /а.с.5-7/ Позивачка просить розірвати вказаний договір оскільки відповідач, являючись інвалідом першої групи не в змозі виконувати його умови. /а.с.9/ Згідно ч. 1 ст. 755 договір довічного утримування / догляду\\ може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків незалежно від його вини. Отже позов підлягається підставним і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 79, 81, 88, ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті держмита та інформаційно- технічного розгяду справи, тобто 206 та 120 грн , а всього 326 грн.

Outcome: approved