Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

КП "Автотрансобслуговування" МОР звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просило про стягнення з відповідача шкоди, що була ним заподіяна під час роботи підприємству у вигляді зайво виплачених та отриманих сум по заробітної плати в загальному розмірі 12974грн.69коп.. Представник позивача у судовому засіданні вимоги, викладені в позові підтримала, зазначив, що підставою для стягнення з відповідача шкоди є зайво виплачені підприємством суми заробітної плати на підставі виданих ним наказів як керівником підприємства. Відповідач позовні вимоги позову не визнав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з п.п. 1.4, 5.2, 5.4 Статуту КП "Автотрансобслуговування" , затвердженого розпорядженням голови Миколаївської облдержадміністрації від 27.11.2000року №829-р, п.п. 3.1, 6.3, 6.4 нової редакції Статуту КП "Автотрансобслуговування", перереєстрованого виконкомом Миколаївської міської ради 5.11.2008року та 17.03.2010року, позивач є юридичної особою і об'єктом комунальної власності області. У зв'язку з чим питання наймання та звільнення начальника (директора) КП "Автотрансобслуговування" вирішується головою облдержадміністрації шляхом укладання з ним контракту. Умови оплати праці та матеріального забезпечення начальника (директора) підприємства встановлюються контрактом. Згідно з п.9 Положення про порядок укладання контрактів при прийняття (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМ України від 19.03.1994року №170, контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, й може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Відповідно до копій розпоряджень голови Миколаївської облдержадміністрації №48-рк від 4.03.2008року та №32-рк від 24.02.2009року з 4 березня 2008року тимчасове виконання обов'язків начальника КП "Автотрансобслуговування" на період до призначення в установленому законом порядку керівника підприємства було покладено на відповідача [PERSON] без визначенням умов оплати його праці. З 24 лютого 2009року відповідач був звільнений від тимчасового виконання обов'язків начальника КП "Автотрансобслуговування". Відповідно до довідки КП "Автотрансобслуговування" №219 від 1.06.2010року та копії штатного розпису КП "Автотрансобслуговування" з 1,12.2008року, відповідачем [PERSON] за час роботи на підприємстві отримана заробітна плата у загальному розмірі 44763грн.39коп., яка згідно до штатного розпису складалася з місячного окладу начальника в розмірі 2794грн. та доплати за інтенсивність праці в розмірі 50% - 1397грн.00коп.. Згідно копії наказу по КП "Автотрансобслуговування" №64/1 від 27.06.2008року відповідач з 1.06.2008року поновив виплату собі як керівнику підприємства доплату за інтенсивність, яка ним раніше була призупинена з 5.03.2008року до укладення контракту. Частиною 1 ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 20 Закону України "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Як слідує з акту КРУ в Миколаївської області №14-24/69 від 15.06.2009року ревізією оплати праці т.в.о. начальника КП "Автотрансобслуговування" встановлено, що крім посадового окладу [PERSON] за період червня 2008 року лютий 2009року нараховані та виплач; - надбавки за інтенсивність праці у розмірі 50% від посадового окладу на загальну є 7688грн.63коп. та премії на суму 1742грн.38коп., незважаючи на те, що встановлення надбавки за інтенсивність та розмір премії [PERSON] не був визначений розпорядчими документами облдержадміністрації, як то передбачено п. 6.5.4 Статуту підприємства. Тому зазначено призвело і до зайвих витрат коштів на оплату праці відповідача на загальну суму 9431грн.01коп. та зайвих перерахувань до державних цільових фондів на суму 3543грн.68коп.. Пунктом 2 статті 133 КЗпП України передбачена обмежена матеріальна відповідальність керівників підприємств у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству заподіяно зайвими грошовими виплатами На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 94, 98, 130, 136, п.2 ст.133 КЗпП України, суд вважає пред'явлений позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки умови оплати праці відповідача як т.в.о. керівника підприємства не були визначені у встановленому законом порядку не з його вини, а витрати, які понесло підприємство на зайво виплачену заробітну плату на підставі наказів, виданих ним як керівником. Тому відповідач повинен нести обмежену матеріальну відповідальність в межах раніш отриманого ним середнього заробітку і з нього на користь позивача слід стягнути шкоду в розмірі 4819грн.65коп. без врахування належних виплат податків та зборів. Правових підстав для застосування ст. 1166 ЦК України щодо стягнення шкоди, яка була заподіяна відповідачем підприємству при виконанні ним трудових обов'язків суд не вбачає, оскільки ці питання урегульовані законодавством у главі IX КЗпП України. Що стосується загальної суми отриманої відповідачем заробітної плати, про стягнення якої просить позивач, то вона виплачена на підставі наказів керівника виданих до фонду оплати праці, які у встановленому порядку не скасовані та є чинними. Згідно зі ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню раніш сплачені позивачем судові витрати в загальному розмірі 171грн.00коп..

Outcome: partial