Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача нараховану але не виплачену при звільненні заробітну плату за період з червня 2009 року по 15 жовтня 2009 року в сумі 8827, 34 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 15 жовтня 2009 року по 11 січня 2010 року в сумі 7756,92 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 09 січня 2003 року її було прийнято на посаду начальника бюро ціноутворення у відділі економічної та технічної інформації та документації ДП «ХЕМЗ». За період часу з червня 2009 року по жовтень 2009 року позивачці нараховувалась але не виплачувалась заробітна плата, у звязку з чим 15 жовтня 2009 року позивачка звільнилась, згідно ст.. 36 КЗпП. У день звільнення підприємство не розрахувалось з позивачкою, сума розрахунку складає 8827,34 гривень. До теперішнього часу розрахунок проведений не був, директор ДП «ХЕМЗ» вимоги позивачки щодо виплати заробітної плати ігнорує, посилаючись на відсутність фінансових коштів. За весь час затримки розрахунку з позивачкою, підприємство має сплатити середній заробіток, на день звернення до суду з позовом належна до виплати сума складає 7756,92 гривень з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати (89,16 гривень) та кількості днів затримки виплати заробітної плати при звільненні (87 днів). Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача та третя особа директор ДП «ХЕМЗ» [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність, а також надав письмові заперечення за позовом, в яких зазначає наступне. Несвоєчасність виплати заробітної плати повязана з відсутністю коштів на розрахунковому рахунку підприємства. Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року порушено провадження у справі про банкрутство, введений мораторій на задоволення вимог кредиторів: заборонено стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежного виконання грошових зобовязань. Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, яка станом на 09.03.2010 року складає 7216,12 гривень, а також компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 469,47 гривень. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідач просить відмовити, оскільки відсутня вина підприємства у затримці розрахунку. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з записів трудової книжки на імя [PERSON], довідки ДП «ХЕМЗ» від 25.05.2010 року № 64/328, позивачка 09 січня 2003 року переведена у відділ економічної та технічної інформації та документації ДП «ХЕМЗ» на посаду начальника бюро ціноутворення. Згідно наказу № 187к від 15.10.2009 року [PERSON] була звільнення за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у день звільнення не отримала заборгованість по заробітній платі, зверталася до відповідача з вимогою про розрахунок, але належні позивачці кошти виплачені не були. Згідно довідки про доходи за період з травня 2009 року по жовтень 2009 року, позивачці було нарахована заробітна плата у загальній сумі 8827,34 гривень, сума заборгованості за зазначений період часу складає 7216,12 гривень. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 25 травня 2010 року від 26.05.2010 року № 64/335, відповідач має заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 7724,90 гривень. Як вбачається із заперечень за позовом, відповідач не оспорює зазначений розмір заборгованості та не заперечує проти задоволення позовних вимог у цій частині. Таким чином, між сторонами відсутній спір про розмір належних працівнику сум. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку заробітної плати за весь час затримки розрахунку, виходячи з наступного. Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2007 року порушено провадження по справі про банкрутство державного підприємства «Харківський електромеханічний завод». Зазначеною ухвалою введений мораторій задоволення вимог кредиторів: заборонено стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежного виконання грошових зобовязань. З письмових заперечень представника відповідача, а також ухвали господарського суду Харківської області встановлено, що на момент звільнення позивачки стосовно Державного підприємстві «ХЕМЗ» було порушено справу про банкрутство, економічна ситуація, в якій опинилось підприємство, не дозволяла проводити своєчасну оплату праці працівників. При таких обставинах, враховуючи положення ст.. 117 КЗпП України, яка встановлює обовязок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у разі невиплати звільненому працівникові належних сум у строки, зазначені ст.. 116 КЗпП - з вини власника або уповноваженого ним органу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню, оскільки вина відповідача у не проведенні розрахунку при звільненні позивачки відсутня. Крім того, враховуючи ту обставину, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по суті є штрафною санкцією за невиконання грошового зобовязання підприємством, зазначені виплати підпадають під дію мораторію, накладеного ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2007 року. Судові витрати визначаються судом виходячи з положень ст.88 ЦПК України, в звязку із задоволенням вимог позивачки, яка на підставі законодавства звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 1 % від загальної суми задоволених позовних вимог майнового характеру - 77 гривень 25 копійок, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial