Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

26 травня 2010 року [PERSON] звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля (Далі УПФУ м.Добропілля) про визнання протиправними дій відповідача, стягнення недоотриманої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, звернувшись до суду з письмовою заявою про можливість розгляду справи за її відсутності, де зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. (а.с.7) Представник відповідача УПФУ в м.Добропілля виступаюча за довіреністю [PERSON] позов не визнала обґрунтовуючи свої заперечення тим, що УПФУ мають використовувати кошти тільки на виплати, вичерпний перелік яких визначено діючим законодавством України, до яких не відносяться виплати підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Управління Пенсійного фонду м.Добропілля починаючи з 28 травня 2008 року, виплати особам маючим статус діти війни здійснювали у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №530. Згідно ст. 110 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», у 2007 році урядом не впроваджено порядок надання пільг, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». УПФУ також стверджує, що законодавством України не передбачено відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі іншого нормативно-правового акту, який було визнано у подальшому неконституційним. Натомість закон, що втратив юридичну чинність, тільки за спеціальною вказівкою нового нормативного акту, може поширювати свою дію на відповідні правовідносини. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року. При цьому іншим нормативно-правовим актом не передбачено відновлення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції до 01 січня 2008 року, а потому вимоги позивача про перерахунок доплати до пенсії за 2007 - 2009 роки є безпідставними. Перевіривши доводи та заперечення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Стаття 16 ч.1 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися з позовом до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON], має правовий статус «дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням та особистим паспортом копії яких долучено до справи, (а.с. 4,5) Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», якими була зупинена дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані такими, що не відповідають Конституції. Таким чином, починаючи з 9 липня 2007 року, положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» стосовно того, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком є чинними до 31 грудня 2007 року. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2007 році діяли наступні розміри мінімальної пенсії за віком: з 1 квітня - 410,06 грн., з 1 жовтня - 415,11 грн. Тобто, за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року позивач мав право на отримання підвищення до пенсії на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розрахунку: (410,06 грн. х 30% / 3 1 х 23 дні + 410,06 грн. х 2 х 30% + 415,11грн. х Зх 30%). Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, щодо необґрунтованості вимог, оскільки відповідно до Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007 року, управління Пенсійного фонду в районах та містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. При цьому згідно з ч.2 ст.1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням наведеного, та у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який є спеціальним законом, підлягаючим застосуванню при розгляді справи із соціальних правовідносин, та носить публічно-правовий характер, суд визнаючи дії відповідача незаконними, зобов'язує провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. На підставі викладеного та

Outcome: approved