Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення щомісячної недоплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою передбачено, що до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю проводиться щомісячна доплата в розмірі мінімальної заробітної плати, в порушення цього відповідач виплачував щомісячно по 5,20 грн. і недоплата за період з 01.03.2007 року по 28.02.2010 рік становить -20348,80грн. з врахуванням виплачених сум. Також просить стягнути недоплату відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою передбачено, що особам, віднесеним до категорії 4 призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, в порушення цього відповідач виплачував 5 процентів від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і недоплата за період з 01.03.2007 року до 28.02.2010 року складає 2587,11 грн. з врахуванням раніше виплаченої суми. Просить суд стягнути зазначені недоплати та зобов'язати Управління пенсійного Фонду України в м. Каневі в подальшому проводити йому доплату до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю відповідно до ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У судовому засіданні позивач підтримала позов, змінивши позовні вимоги та просить суд визнати неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Канів щодо відмови в нарахуванні та виплаті щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячної додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.03.2007 року до 28.02.2010 року та зобов»язати відповідача провести нарахування та виплату вказаних доплат з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Каневі щомісячну доплату виплачують в тому обсязі, які були виділені Головному Управлінню для даної виплати, крім того, вони виконують лише делеговані повноваження з питань соціального захисту і до їх компетенції не входить прийняття рішення по визначенню розмірів доплат і компенсацій, тому дана виплата здійснюється в межах коштів, виділених Кабінетом Міністрів України згідно Постанови № 863 від 26.07.96 року в розмірі по 5,20 грн. щомісячно. Згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 р.» потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії встановлено додаткову пенсію в розмірі 5% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд заслухавши представника відповідача, позивача дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. В судому засіданні з достовірністю встановлено, що згідно посвідчення серія В-І №347550 від 09.12.1992 року (а.с.7) [PERSON] є постраждалою 4-ї категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та постійно проживає в м. Каневі, який віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, що не заперечує в судовому засіданні і представник відповідача. З матеріалів справи (а.с. 9 ) вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в м. Каневі як пенсіонер по втраті годувальника з 09.07.1989 року, за період з 01.03.2007 року до 28.02.2010 року згідно ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" отримує доплату як непрацюючий пенсіонер, який проживає в зоні посиленого радіологічного контролю в сумі 5,20 грн., визначеній у відповідності до Постанови Кабміну України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.96 р. № 836. Відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на одну мінімальну заробітну плату, при цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, згідно ч.4 ст.48 даного Закону. Розмір мінімальної заробітної плати з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІН) визначається законами про державний бюджет на| відповідний рік. Крім цього, з матеріалів справи (а.с.9-10) вбачається, що [PERSON] згідно ст. 51 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.03.2007 року до 28.02.2010 року отримує додаткову пенсію у розмірі 5 % від прожиткового мінімум) для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою передбачено, що особам, віднесеним до категорії 4 призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком, в порушення цього відповідач виплачував 5 процентів від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Посилання представника відповідача на те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи" конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У відповідності до ст. 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України, виключно законами України визначаються основі соціального захисту. Отже, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",а тому суд вважає, що підлягає застосуванню вимога ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який передбачає щомісячну доплату в розмірі мінімальної заробітної плати. Крім того, слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою Кабінету Міністрів Україні № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір доплат і компенсацій протягом тривалих років не змінювався не зважаючи на постійне підвищення мінімальної зарплати і не відповідає розміру встановленим іншими законами. Також Закони України „Про розмір мінімальної заробітної плати" не містили обмежень до застосування ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень і цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішені даного спору підлягає застосуванню ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Більше того, згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Дану позицію також підтримав Вищий Адміністративний Суд у своїй ухвалі від 30.05.07 року, стосовно позову до Управління Державного Казначейства України в Житомирській області, Управління праці і соціального захисту населення в Олевському районі Житомирської області та Управління Пенсійного Фонду в Олевському районі Житомирської області про стягнення заборгованості; позову до Управління Пенсійного Фонду в Овруцькому р-ні Житомирської області та обласного центру з нарахування та виплати пенсій і доплат Головного Управління праці та соціального захисту населення в Житомирській облдержадміністрації про стягнення невиплачених коштів. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Крім того, рішенням Конституційного суду України від 22.05.08р. визнано такими, що не відповідають Конституції і є неконституційними положення ст. 67 р.1 п. 2-4, 6-8, 10-18, пункту 7 п. 19, п. 20-22, 24-34, п. 1-6, 8-12 п. 35, п. 36-100 р. II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.З р. III «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Є помилковим посилання представника відповідача на те, що розмір виплат, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62, 67 цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом. Крім того, при прийнятті рішення про зобов»язання відповідача про відшкодування щомісячної доплати до пенсії слід застосовувати поняття аналогії права згідно ст. 46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" згідно з якою, якщо виплати здійснені неправильно по вині органу, який призначив і виплачує ці виплати, то вони виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, не зважаючи на це в межах розумності, суд вважає, що при прийнятті рішення про відшкодування даної доплати до пенсії, слід застосовувати ст. 257 ЦК України щодо загального строку позовної давності встановленого тривалістю у три роки. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю відповідно до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком за період з 01.03.2007 року до 28.02.2010 року та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підстави для задоволення вимог щодо зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячної доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю з урахуванням проведених виплат за вищевказаний період. Від сплати судових витрат сторони звільнені. На підставі наведеного та

Outcome: approved