Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Томаківському районі про визнання незаконними дій відповідача та перерахунок пенсії як інваліду 3 групи, який постраждав на Чорнобильській АЕС. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи та згідно ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді : державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Позивач зазначає, що на даний час, він отримує пенсію в менших розмірах, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України, у звязку з чим з метою відновлення свого порушеного права, він звернувся із заявою до відповідача з проханням перерахувати пенсію, на що йому було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими : по 1 групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком; по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам 3 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - особам, віднесених до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах : - інвалідам 1 групи 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам 2 групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Рішенням № 10-рп\\2008 Конституційного Суду України від 22.05.2008 року положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано неконституційними, такими, що не відповідають Конституції України. Позивач підтримав свої позовні вимоги і просить суд задовольнити їх в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Відповідач в своєму клопотанні проти позову заперечує через повну його безпідставність та просить суд слухати справу за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали даної справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідкою МСЕК про встановлення 3 групи інвалідності в звязку з хворобою повязаною з виконанням позивачем обовязків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 1998 року позивачу призначена пенсія по 3 групі інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Внесенні Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12..2007 року зміни до ст..ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнанні Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року неконституційними. Таким чином, з 22.05.2008 року частиною 4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено розмір пенсії для інвалідів 3 групи не нижчим ніж 6 мінімальних пенсій за віком, а статтею 50 зазначеного Закону передбачено щомісячну додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком особам віднесеним до 1 категорії по 3 групі інвалідності. Частиною 3 ст..67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено підвищення розміру пенсії, визначеній відповідно до ст..54 Закону, а також розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю Згідно ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення даної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) донарахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком. Відповідачем протиправно проводилось обчислення пенсій позивачу, виходячи з розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1, що є порушенням засад пріоритету законів над підзаконними актами, а тому при розрахунку розміру пенсій, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити подальше коригування державної та додаткової пенсії йому у відповідності зі ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то в цій частині необхідно відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Цивільно-процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, є неможливим прийняття судом рішення, щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє. З огляду на положення статей 4, 215 ЦПК України та ст..16 ЦК України цивільний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю. Оскільки відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, тому суд такі дії повинен визнати незаконними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону. На підставі наведенного та

Outcome: partial