Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Позивачка, звернулася з вимогою позбавити батьківських прав відповідача стосовно [PERSON], 2001 року народження, у зв'язку з ухиленням того від виконання своїх обов"язків по вихованню і утриманню дитини. В судовому засіданні, представник позивачки (на підставі ордеру) посилався на те, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON]. Відповідач самоусунувся від утримання і виховання дитини. Більше ніж шість місяців якої-небудь участі в її житті не приймає. З 27 серпня 2007 року, тобто з моменту розірвання шлюбу, будь-який зв»язок з дитиною відповідач втратив. Дитина повністю утримується і виховується позивачкою. Вважає за необхідне позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації (за довіреністю), вважає, що в інтересах дитини необхідно позбавити відповідача батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування (служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації) відповідача слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої дочки, залишивши на утриманні і вихованні матері. Вислухавши вимоги представника позивача, представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі з таких мотивів. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402-ІІІ забороняє будь-яке насильство над дітьми і зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України "Про освіту". У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Аналізуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач маючи для того всі можливості для здійснення своїх батьківських обов»язків, свідомо ухиляється від їх виконання. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач на протязі більш ніж шість місяців не виявляє до дитини батьківського піклування. Отже, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дочки - [PERSON], 2001 року народження. На підставі ст.ст.164 ч.1 п.1,2 СК України,

Outcome: approved