Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

Позивач у справі [PERSON], 24.11.2008 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі продажу цінних паперів, а саме акцій ЗАТ «Променерго» в кількості 625 шт, укладеного 15.08.2006 року між відповідачем [PERSON], в особі [PERSON], який діяв за довіреністю, та [PERSON] недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що з 1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Що під час перебування у шлюбі [PERSON] став засновником та акціонером ЗАТ «Променерго». Позивачка зазначала, що на початку 2008 року їй стало відомо, що 15.08.2006 року було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів (простих іменних акцій ЗАТ «Променерго») між [PERSON], в особі [PERSON] та [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 15.08.2006 року реєстратором власників акцій ТОВ «Альфа-Регістр» було проведено операцію купівлі-продажу цінних паперів, які до проведення операції належали [PERSON] (прості іменні акції ЗАТ «Променерго» в кількості 625 шт.), були списані з рахунку [PERSON] та зараховані на рахунок [PERSON] Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу акцій є недійсним на підставі ст.ст.215,368,369 ЦК України, ст.ст. 60,61,63,65 СУ України, оскільки вказаний правочин вчинений без згоди іншого співвласника. Судом до участі у справі у якості співвідповідача було притягнуто [PERSON], який укладав оспорюваний правочин від імені [PERSON] за дорученням. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені у позовній заяві. Представник позивача надіслав суду клопотання (а.с.274) про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] та його представник належним чином повідомлені у судове засідання не з»явилися, надіслали до суду заяву про визнання позовних вимог та слухання справи за відсутності. ( а.с.228). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений ( а.с.275) у судове засідання не з»явився про поважні причини неявки до заяв до суду не подав. Відповідно до ч.9 ст. 76 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку визначеному ЦПК України. Повістки та телеграма, які направлялись на адресу [PERSON] повернуті до суду із довідкою за закінченням терміну зберігання, та з інформацією про невручення. (а.с.246,267,268,269). Згідно інформації Адресного бюро (а.с.241), місце реєстрації відповідача [PERSON] вказано Дарницький р-н. м. Київ вул. Ревуцького,44б км.104, але за вказаною адресою повістки не вручені. Місце фактичного перебування відповідача [PERSON] суду не відоме. Згідно заяви (а.с.216) представник відповідача [PERSON] суд повідомлено про відсутність домовленості представника відповідача [PERSON] не представлення інтересів [PERSON] Третя особа: [PERSON], викликався у судове засідання належним чином (а.с.248,249,273) у судове засідання не з»явився, за повісткою у поштове відділення не з»явився, повістка повернулася до суду із довідкою за закінченням терміну зберігання. Про свою участь у судовому засідання на повідомив. Третя особа: ТОВ «Альфа-Регістр» належним чином повідомлені ( а.с.244,265) у судове засідання не з»явилися про свою участь не повідомили. Третя особа: ЗАТ «Променерго» повідомлені належним чином, надсилали до суду клопотання про відкладення попереднього розгляду справи (а.с.227) про поважні причини неявки суд не повідомили. Судом визнано явку без поважних причин. А також, належним чином повідомлені (а.с.243,266) не з»явились у судове засідання у призначений час про поважні причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач заперечує проти такого вирішення справи. Заперечень від позивача, щодо слухання справи за відсутності відповідачів, або інших осіб, які беруть участь у справі, до суду не надходило. А тому ознайомившись із матеріалами справи,дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1996 року ( а.с.6), що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] став засновником та акціонером ЗАТ «Променерго», ( а.с.7-8), що підтверджено листом №171-А-805 Шевченківської районної у м. Києві Державної адміністрації від 24.03.2008 року, де вказано, що [PERSON] був засновником та акціонером ЗАТ «Променерго» в період часу з 25.02.1997 року по 04.10.2006 року. Судом встановлено, що 15.08.2006 року було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів (простих іменних акцій ЗАТ «Променерго» в кількості 625 шт.) між [PERSON], в особі [PERSON], який діяв від його імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та [PERSON] ( а.с.9,10). Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України ( редакції 01.01.2004 року). Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання,ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України зазначено, що дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше майно не встановлено домовленістю. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину, щодо розпорядження спільним майном , який підлягає нотаріальному посвідченню та ( або) державній реєстрації, має бути висловлене письмово і нотаріально посвідчене. Із матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач [PERSON]Г, не уповноважувала [PERSON] та не надавала своєї згоди щодо розпорядження спільним майном та укладення договору купівлі-продажу цінних паперів від 15.08.2006 року, у зв»язку з чип звернулася до суду про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів від 15.08.2006 року недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо дійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого із співвласників, у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлено ці обставини. Як вбачається із Постанови Київського Апеляційного господарського суду м. Києва (а.с.71-73) щодо підвідомчості спорів, пов»язаних з обігом акцій, господарським судам необхідно розрізняти правовідносини щодо акцій як речей та правовідносини з приводу реалізації корпоративних прав, посвідчених акціями. Хоча змістом акцій є посвідчені ними корпоративні права, однак відповідно до ст.. 177 ЦК України, цінні папери ( в тому числі акції) є речами. Корпоративними є відносини, пов»язані з реалізацією корпоративних прав, посвідчених акціями. Відносини, пов»язані з обігом акцій, до корпоративних не належать. З урахуванням наведеного вважають, що спори про визнання права власності на акції, укладення, розірвання, зміну, виконання, а також визнання недійсним договорів купівлі-продажу акцій та спори з іншим правочинів з акціями, крім спорів які виникають з порушенням переважного права на придбання акцій, не є такими, що виникають із корпоративних відносин і залежно від суб»єктивного складу сторін підлягають розгляду господарськими або загальними судами. З огляду на викладена, суд приходить до висновку, що зазначена справа підсудна для розгляду загальним судом, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON], які є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved