Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

В березні 2006 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу за договором позики в сумі 53\~040 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 03.03.1998 року між ним та відповідачем [PERSON] в присутності його дружини [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідачі взяли у нього 14 000 доларів США, для будівництва будинку, та зобовязалися їх повернути на протязі пяти років. В період з 1998 року по 17 листопада 2005 року відповідачі частково повернули борг в сумі 3\~600 доларів США, таким чином залишився борг в сумі 10\~400 доларів США, який відповідачі до теперішнього часу не повернули. Тому, позивач вимушений звернутися до суду. 28.04.2009 року позивач уточнив свої вимоги та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 80\~080 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення суми боргу в розмірі 53\~040 грн., також вказав на те, що він дійсно брав у позивача борг в сумі 14\~000 доларів США. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що розписка була складено між [PERSON] та [PERSON] в 2006 році за їх попередньою злочинною змовою на підставі особистих неприязливих стосунків, які склалися внаслідок розлучення в квітні 2004 року та розподілу майна. Також вказала на те, що розписку вона не підписувала та кошти за розпискою не отримувала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, 03.03.1998 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] 14 000 доларів США, та зобовязався їх повернути на протязі пяти років. В період з 1998 року по 17 листопада 2005 року відповідач лише частково повернув борг в сумі 3\~600 доларів США. Таким чином, борг відповідача [PERSON] на день розгляду справи складає: 10\~400 доларів США, на день розгляду справи курс долару США встановлений Національним Банком України становить 792 грн. 51 коп., тому необхідно 792,51/100 Х 10\~400 = 82\~421 грн. 04 коп., яку необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки [PERSON] суми боргу, то вони не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не брала на себе зобовязання за договором позики від 03.03.1998 року, позичальником був [PERSON] Судом не приймаються до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначали, що гроші за договором позики від 03.03.1998 року отримала [PERSON], оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, крім того свідки є родичами [PERSON] Що стосується посилань представника позивача про той факт, що грошові кошти братися у борг подружжям і згідно Сімейного кодексу повинні повертатися подружжям, то суд не бере їх до уваги тому, що згідно ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки відповідачка [PERSON]В не давала письмової згоди на отримання даного майна, а саме грошових коштів у розмірі 14\~000 доларів, тому це майно не може бути обєктом спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 80 грн. 80 коп. та витрати на інформаційно-технічне обслуговування у сумі 30 грн. А також з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути недоплачені при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 90 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial