Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

09.06.2010 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 14976,68 грн. з урахуванням: суми боргу , 3 % річних за прострочення повернення боргу, суму збитків від інфляції за весь час прострочення повернення боргу. Також позивач просить стягнути судові витрати та витрати на 1ТЗ розгляду справи в сумі 269, 77 гривень та витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач відповідно до умов договору позики від 27.07.2007р. зобовязувався повернути борг в сумі 16000 грн. до 30.12.2007 року, проте умови договору останній не виконав натомість 15.01.2008 року між сторонами було укладено угоду про пролонгацію боргу до 31.05.2008 року, та досягнуто згоди, що відповідач з урахуванням відсотків за користування коштами повинен повернути позивачу до 31.05.2008 року суму коштів у розмірі 17500,00 грн. Проте на даний час відповідач борг не погасив, а його вимоги, щодо повернення коштів не реагує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини не явки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Своїх заперечень чи пояснень до суду також не направив. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до розписки від 27.07.2007р. (а.с.6) сторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 15000 грн. та зобовязувався повернути борг в сумі 16000 грн. до 30.12.2007 року. Як вбачається з розписки від 15.01.2008 року між відповідачем та позивачем було укладено угоду про пролонгацію вищезазначеного боргу до 31.05.2008 року, та досягнуто згоди, що відповідач з урахуванням відсотків за користування коштами повинен повернути позивачу до 31.05.2008 року суму коштів у розмірі 17500,00 грн.( а.с.7). З пояснень позивача встановлено, що 10.06.2008 року відповідач частково погасив суму боргу та повернув позивачу 6000,00 грн. Таким чином, наданий час відповідач винен позивачу 11500,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи та пояснення позивача, останній у повному обсязі виконав умови договору позики, а відповідач у свою чергу на порушення умов договору, в установлений строк і до цього часу позику позивачу не повернув. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми, тобто форма договору позики сторонами дотримана. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього кодексу, інших акт цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно стаття 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже враховуючи, що [PERSON] не виконав вимоги договору позики та не повернув борг позивачу, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 11500,00 грн.; 3 % річних за прострочення повернення боргу в розмірі 670,68 грн.; сума збитків від інфляції за весь час прострочення повернення боргу у розмірі 2806,00 грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем (а.с.4,5). Крім того, враховуючи, що позов задоволено на суму 14976,68 грн., тому , відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 269, 77 гривні. Вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, не обґрунтована та задоволенню не підлягає, оскільки позивач свої позовні вимоги не уточнив та не зазначив, яку саме суму витрат на правову допомогу він просить стягнути, крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази та підтвердження, понесення позивачем таких витрат з зазначенням суми. На підставі наведеного,

Outcome: partial