Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

В травні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до управління пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про визнання дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку, нарахуванні та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії згідно норм ст.50 та ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2007 року у розмірі законодавчо встановленої мінімальної пенсії за віком з розрахунку на час виплати. Також позивач просить стягнути з управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі завдану шкоду у розмірі недоплаченої суми законодавчо визначеної державної та додаткової пенсії за період 2007 -2010 років на суму 138976, 97 грн та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом І групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківській області. Вказує, що відповідно до ст. 50 та ст. 54 Закону № 796 він має право на отримання державної пенсії не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком. В лютому 2010 року звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок державної пенсії по інвалідності. Однак, відповідач не виплачує йому пенсію у зазначених розмірах, тому позивач звернувся до суду за поновленням порушеного права. Відповідач надав заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом "Про державний бюджет України" і не може коригуватись іншими нормативно-правовими актами. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. [PERSON], відповідно до ст.14 Закону № 796, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід І групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, що підтверджено довідкою МСЕК серії ХАР-06 № 016068 від 28.02.2001 року (а.с.13), та посвідченням серії А № 020014 від 25 червня 1997 року та вкладкою до нього № 121013 від 25 жовтня 2000 року (а.с.12). Згідно ст.49 Закону № 796 позивач має право на пенсію у вигляді: а). державної пенсії; б).додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. 01 лютого 2010 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно ст.50, 54 ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 9). Начальник управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківській області листом № 109/Х-14 від 30.03.2010 року відмовив позивачу у призначені зазначеної пенсії, вказуючи на відсутність правових підстав для такого призначення та правомірність своїх дій (а. с. 10). Відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до першої категорії та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст.50 Закону № 796 особам, віднесеним до 1 категорії, зокрема інвалідам І групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст.28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-1У "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.50 та ст. 54 Закону № 796 застосуванню при їх обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМ України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають положенням ст.50 та ст.54 Закону № 796. Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону № 796, яка набрала чинності 31.10.2006 року , у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом , підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить , що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. За приписами ст.22 [PERSON] України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 8 [PERSON] України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України є нормами прямої дії. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст.50 та ст. 54 Закону № 796, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Таким чином, доводи управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про призначення державної та додаткової пенсії позивачу на нормах, які встановлені постановами КМ України не можуть прийматися до уваги оскільки вказані правовідносини регулюються Законами України і Законом № 796 чітко вказані розміри таких пенсій. Положення ч.3 ст.28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на думку суду, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Таким чином, для позивача, як інваліда І групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватись у відповідності зі ст. 50 та ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням визначеного законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди: коштів за 2007-2010 роки відповідно , оскільки дані суми є нічим іншим як заборгованістю по пенсії позивача за вищезазначений період, розрахунок яких наведений в позовній заяві і не є матеріальної шкодою в розумінні ст. 1166 Цивільного Кодексу України. Оскільки відсутня вина управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області в спричиненні матеріальної шкоди позивачу, то у [PERSON] відсутнє право на стягнення моральної шкоди в розумінні ст. 1167 ЦК України. Виходячи із системного аналізу приписів [PERSON] України та наведених нормативно правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України ( стаття 4 ЦК України). Частиною 2 статті 1 ЦК України передбачено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial