Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

14.04.2010року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилавсь на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи профзахворювання, висновком МСЕК йому встановлено 60% втрати працездатності. 1.03.2010р. він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячної та одноразової страхових виплат у звязку з втратою працездатності, але йому в цьому відмовлено. Тому просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відділення Фонду призначити йому щомісячні страхові виплати та одноразову страхову допомогу. У судовому засіданні позивач на позові наполягає. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, провадиться за нормами спеціального законодавства: Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за рахунок державного бюджету України органами Пенсійного Фонду України та УПСЗН. Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» не поширюється на осіб, здоровю яких заподіяно шкоду у результаті виконання робіт, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи, про що свідчать посвідчення. Згідно довідки МСЕК № 001745 від 8.07.1993р. позивача визнано інвалід ом 3 групи та визнано 60% втрати працездатності безстроково внаслідок професійного захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону У країни "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та [професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності1'. Приписами статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили [втрату працездатності", встановлено, що нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий [вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Відповідно до положень ст. 2 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів, підприємницької діяльності. Особи, право яких на отримання кодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Під час роботи на ЧАЕС позивач не був застрахований у Фонді ССНВВ. оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві був заснований у 2001 році, до того страхування працівників не проводилося і відшкодування збитків, у звязку з травмуванням працівника, відбувалося за рахунок роботодавця. Враховуючи надані позивачем документи, він не є таким, що постраждав на виробництві, є статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відшкодування шкоди особам, що постраждали унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється по нормах спеціального законодавства, в даному випадку це Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждати унаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796 Абзацом 2 преамбули цього Закону визначено основні положення по реалізації Конституційного права громадян, що постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи на охорону життя і здоров'я і створений єдиний порядок соціального захисту потерпілих цієї категорії населення. Відповідно до ст. 13, 63 Закону відповідальність за заподіяну громадянам шкоду унаслідок Чорнобильської катастрофи бере на себе Держава, фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - це некомерційна самоврядна організація, що робить збір і акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої систему фінансування. Ухвалою КМУ від 20.09.2005 року № 936 затверджений порядок використання коштів державного бюджету при виконанні програм соціального захисту громадян, що постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до порядку, призначення і виплати, передбачені Законом, здійснюють органи соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та управління пенсійного Фонду. Таким чином, відділення Фонду не має правових підстав для призначення страхових тат громадянам, втрата працездатності та інвалідність яких виникли унаслідок виконання робіт, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Аналізуючи викладене, суд вважає, правові підстави для виплати позивачу одноразової компенсації та щомісячної компенсації втрати працездатності відсутні, а дії відповідача щодо відмови у в нарахуванні та виплаті вказаних страхових компенсацій є правомірними, оскільки відповідають вимогам Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від ясного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату нездатності». Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed