Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

12 березня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 грудня 1999 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків вул. Сєнявіна б. 5. З метою покращення житлових умов вона у 1998 році здійснила самовільне будівництво сараю літ. Д та бані літ. З, огорожа № 1-3, зливна яма № 4. Рішенням Комінтернівського РВК м. Харкова їй було надано дозвіл на збереження зазначених самовільних добудов до житлового будинку. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просила визнати за нею право власності на самовільні добудови сараю літ. Д та бані літ. З, огорожа № 1-3, зливна яма № 4. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі. Представник Харківської міської ради до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу слухати за його відсутності. В письмових запереченнях поданих до суду просив в позові відмовити. При цьому зазначив, що вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом на території м. Харкова здійснюється відповідно до «Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 23 червня 2004 року № 90/04 в редакції рішення від 28 вересня 2005 року № 188/05. Позивачка не зверталася до Харківської міської ради для вирішення питання щодо збереження самовільно побудованих добудов. Крім того, у позивачки відсутні документи, які б посвідчували б її право власності (користування) земельною ділянкою за адресою м. Харків вул. Сєнявіна, 5. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] є власником будинку № 5 по вул. Сєнявіна в м. Харкові відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 11 грудня 1999 року (а.с. 25). Для поліпшення своїх житлових умов [PERSON] здійснила самовільні добудови: сарай літ. Д, баня літ. З, огорожа № 1-3, зливна яма № 4. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно до «Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 23 червня 2004 року № 90/04 в редакції рішення від 28 вересня 2005 року № 188/05 якщо забудовник вже здійснив самочинне будівництво він може звернутися із заявою (клопотанням) до Харківської міської ради про збереження обєкту. Розділом 6 вищезазначеного Порядку встановлено, що районними у містах радами відповідно до встановленого ними порядку, вирішуються питання щодо самочинно збудованих або самочинно розпочатих будівництвом житлових будинків та господарчих будівель на присадибних ділянках, що знаходяться у громадян на праві користування чи власності та щодо самочинно виконаного перепланування квартир (в тому числі влаштування балконів без необхідності надання земельної ділянки) без зміни їх функціонального призначення. З запиту направленого судом до юридичного департаменту Харківської міської ради вбачається, що позивачка у встановленому законодавством порядку з відповідною заявою до Харківської міської ради не зверталася. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Оскільки позивачка не зверталася у встановленому порядку до уповноваженого державного органу для вирішення питання щодо можливості збереження самовільних добудов, звернення до суду з позовом є передчасним.

Outcome: dismissed