Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалося. Кожен з подружжя мав різні погляди на сімейне життя та на виховання дитини. Зазначила, що відповідач постійно провокував сварки, які відбували на очах у дитини, що негативно впливало на її психологічний стан. Зазначила також про те, що має підстави вважати, що відповідач зраджує їй з іншою жінкою. Шлюбні відносини вони не підтримують з жовтня 2008 року, а спільне господарство не ведуть з серпня 2009 року. З огляду на викладені обставини, зважала збереження шлюбу та подальше спільне проживання з відповідачем неможливим. Спору з приводу місця проживання дитини між ними не виникає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Пояснила, що тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, окрема вона проживає в м. Києві, а відповідач працює та проживає в м. Москва. За час, що вони проживають окремо відповідач дуже рідко відвідував її та сина та майже не приймав участь у його вихованні та вирішені побутових проблем сім'ї. Крім того, зазначила, що кожний приїзд відповідача закінчувався сварками. Відносини між ними особливо загострилися, коли вона дізналася про його стосунки з іншою жінкою. Строк на примирення, який суд надавав за клопотанням відповідача, позитивних результатів не дав. Будь-яких доходів для примирення ні з її боку, ні з боку відповідача не вживалося. Вона ще більш впевнилася в тому, що шлюб набув формального характеру і подальше його збереження негативно впливає на її психологічний стан та суперечить її інтересам. Почуття любові та віри до відповідача вона втратила остаточно та наполягала на розірвані шлюбу. Крім того позивач пояснила, що шлюбні відносини вони з відповідачем не підтримують з лютого 2009 току, а з серпня 2009 року не ведуть спільне господарство. Аліменти на утримання спільної дитини з відповідача стягуються за рішенням суду. Спір з приводу спільного майна вирішується в іншому проваджені. Представник позивача підтримала думку свого довірителя та просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні фактично позовні вимоги визнав. Погодився з поясненнями позивачки стосовно того, що вони тривалий час проживають окремо. Проте зазначив, що шлюбні відносини між ними припинилися в серпні 2009 року, а з вересня 2009 току вони не ведуть спільне господарство. Не заперечував проти пояснень позивача стосовно того, що він допустив подружню зраду, але не вважав це підставою для розірвання шлюбу, скільки він визнав свою провину та вибачився перед позивачем. На його думку, головною причиною розладу їх відносин стали розбіжності в поглядах при вирішені майнових питань, внаслідок чого вони втратили почуття довіри один до одного. Почуття любові до позивача він не втратив. При цьому зазначив, що за час, наданий судом для примирення він не намагався налагодити стосунки з позивачем, оскільки остання просила її не турбувати. Зважав, що збереження їх шлюбу неможливе, оскільки для цього потрібне бажання обох сторін і з огляду на те, що він не може змусити позивача кохати та поважати його, не заперечував проти задоволення позову. Крім того відповідач пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на утримання сина, приймає участь у його вихованні. Представник позивача не заперечував проти задоволення позову, підтримав пояснення свого довірителя та просив суд взяти до уваги письмові пояснення позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки. Судом встановлено, що сторони з серпня-вересня 2009 року не ведуть спільне господарство, тривалий час проживають окремо та не підтримують шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК" України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Позивач категорично не бажала примирення з відповідачем, однак, незважаючи на це, відповідач наполягав на наданні такого строку, який був визначений судом в три місяці. Після його спливу позивач та відповідач зазначили, що родинні стосунки відновленні не були. Позивач наполягала на розірванні шлюбу. Враховуючи викладені обставини, вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер, сторони втратила почуття довіри один до одного, сім'я існує формально, намагання суду примирити подружжя успіху не мали, позивач не бажає відновлювати сімейні стосунки з відповідачем, відтак суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства та інтересам позивача, яка втратила почуття любові до відповідача. Майновий спір між подружжям вирішується в іншому провадженні. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. За таких обставин, суд вважає збереження сім'ї неможливе, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved