Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння в зв»язку з його придбанням. На обгрунтування позовних вимог вказує, що восени 2009 року позивач домовився із відповідачем про придбання належного їй домоволодіння, а 07.02.2010 року між ними було складено письмову розписку про виконання умов такого правочину. Правочин належної форми між ними не було укладено через те, що право власності на придбане мною домоволодіння належало чоловікові відповідача [PERSON], який помер 09.08.2009 року. За домовленістю сторін відповідач зобов»язалась оформити на своє ім»я свідоцтво про право на спадщину та в подальшому оформити правочин у відповідній до діючого законодавства формі, але до цього часу таке свідоцтво про право на спадщину на спадкове домоволодіння вона так і не оформила. На прохання позивача не реагує. Тобто ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, суду надано заяву в якій відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному розмірі та просить розглянути справу без її участі. Вислухавши представника позивача, вивчивши заяву відповідача, матеріали справи суд вважає, шо даний позов підлягає задоволенню з оглядом на наступне. Судом встановлено, що восени 2009 року позивач домовився із відповідачем про придбання домоволодіння 18 по вул. Піщана в с. Мар»їна Роща Петропавлівського району Дніпропетровської області. До с>л> надано оригінал письмової розписки від 07.02.2010 року відповідно до якої позивач передав відповідачу загалом грошову суму у розмірі 3 000,00 ( Три тисячі грн. 00 коп.) гривень, а відповідач виг»ві2но передав позивачу у власність домоволодіння за вищезгаданою адресою. За заявою позивача аа цей час в придбаному домоволодінні він проводить ремонтні роботи та веде господарств.:, тобто фактично розпоряджається домоволодінням на свій розсуд. За свідченням представннжа появга договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено в зв»язку з тим, що право власності я придбане позивачем домоволодіння належало чоловікові відповідача [PERSON], який помер 09.08.2009 року, що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про смерть, а право власності померлого договором купівлі-продажу. На запит суду державний нотаріус надав відповідь, що в нотаріальній конторі відсутня спадкова справа щодо спадкуванні майна після смерті [PERSON] та відповідач підтвердила, що вона до цього часу свідоцтво пре право на спадщину на спадкове домоволодіння так і не оформила, бо їй бракує часу займатись цих питанням та й через похилий вік вона не має можливості приїхати до смт. Петропавлівкі Дніпропетровської області з ціллю подальшого оформлення спадкового майна. Окрім того відповідач заявила, що так як проживала вона з чоловіком разом на день його смерті, то відповідно до чинного законодавства вона вважається такою, що прийняла спадщина, а відповідно і мала право розпорядитись самостійно успадкованим майном, яке вона відповідно й реалізувала, відчудживши спадкове домоволодіння на користь позивача. Доказом такого факту спільного проживання на момент смерті спадкодавця є запис в паспорті відповідача про реєстрацію за місцем проживання у спірному домоволодінні нас смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей, умови вказаної статті сторони виконали. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач та відповідач передали майно один одному у володіння. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦКУ - якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи всі докази та обставини справи суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved