Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

05.03.2007 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним акт прийому-передачі від 19.07.2004 р. 1/2 частини 2-кімнатної квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], складений державною виконавчою службою Дзержинського району м. Харкова, та визнати недійсним свідоцтво про право власності від 26.10.2004 р. на 1/2 частину цієї ж квартири на ім'я [PERSON] В обгрунтування позову позивачка посилалась на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають двох дітей - доньку Катерину [INFO], сина [PERSON] [INFO] 24.07.1996 р. Під час шлюбу вони з чоловіком придбали 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] згідно з договором №7490 від 24.07.1996 р., який було зареєстровано Українською універсальною біржею «Культінвест». Згідно до свідоцтва про право власності від 04.11.1997 р., виданого 6-ою Харківською державною нотаріальною конторою за №3-6126 визначено її право власності на ? частину вищезазначеної квартири. З часу її придбання їх сім'я з дітьми оселилася в цій квартирі та були там зареєстрованими, іншого житла не мають. 01.12.1998 р. чоловік взяв у борг у [PERSON] 18000,00 грн. та у зв'язку з неповерненням боргу чоловіком з поважної причини, за рішенням суду на користь [PERSON] було стягнуто 28499,48 грн. 18.03.2002 р. державна виконавча служба Дзержинського району м. Харкова було відкрито виконавче провадження, але належним чином боржник про відкриття повідомлений не був. Тільки у 2004 році виконавча служба почала виконувати рішення про стягнення боргу шляхом продажу належного боржникові майна - частки їхньої квартири. Квартиру було оцінено в 24950,00 грн., за цієї ціною Харківською філією СДП «Укрспецюст» було організовано проведення публічних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. У зв'язку з відсутністю покупців, торги не відбулися, квартира була уцінена, другі торги не відбулися і 19.07.2004 р. квартира була передана відповідачева [PERSON] згідно до акту прийому-передачі та видане свідоцтво про право власності. Однак, дії відповідачів є незаконними і підлягають скасуванню. При цьому, позивачка вказує на наявність в діях відповідачів наступних порушень: відповідно до ЦК 1963 р., який діяв на час виконання рішення та складання акту, договір купівлі-продажу підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо однією із сторін є громадянин - недодержання цих вимог тягне за собою недійсність договору; реєстрація договору на біржі дає підставу вважати договір купівлі- продажу недійсним, тобто, таким, що не закріплює право власності; на час передачі1/2 частини квартири згідно до акту прийому-передачі від 19.09.2004 р. право власності за [PERSON] визначалося відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого на товарній біржі, тобто цей договір був нікчемним і не породжував права власності у [PERSON] на це майно; ,свідоцтво про право власності [PERSON] було видано лише 26.10.2004 р. шостою держнотконторою, однак дії цього відповідача - органу нотаріату не відповідають закону. Відповідно до інструкції, що діяла на той час право власності на квартиру повинно бути підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Крім того, було порушено порядок "реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах. Після проведення перших прилюдних торгів, які не відбулися з-за від сутності покупців, вартість частки квартири 24950,00 грн. було уцінено на 30% до 17465,00 грн. і після проведення других торгів, які також не відбулися за тією ж причиною, 19.09.2004 р. [PERSON] у власність передано ? частину квартири за останньою ціною, хоча на час передачі йому цього майна вартість квартири значно збільшилася. Як це зазначає відповідач ДВС у своєму листі, переоцінка квартири не проводилась. В зв'язку з цим, позивчка просить суд її позов задовольнити в повному обсязі та визнати недійсним акт прийому-передачі від 19.07.2004 р ? частини квартири та визнати недійсним свідоцтво на цю квартиру від 26.10.2004 р. , видані на ім'я відповідача [PERSON] ^ 16.03.2009 р. представником позивачки [PERSON] - [PERSON] подано уточнену позовну заяву до тих самих відповідачів про визнання недійсним акту передачі ДВС та визнання недійсним свідоцтва про право власності. В якій остання в обґрунтування заявлених уточнень до позову посилається на наявність в діях відповідачів наступних порушень. В постанові державного виконавця невірно зазначено, що виконавчий лист було видано 11.12.2001 р., тоді як насправді 16.01.2002 р., постановлено стягнути з боржника суму боргу з урахуванням процентів у розмірі 28499,48 грн., а не суму в розмірі 28786,58 грн., як зазначено у постанові. За таких обставин постанова підлягає скасуванню, оскільки вона суперечить тексту виконавчого листа. Належним чином боржника не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах справи міститься копія договору від 02.01.2002 р.,ч укладеного між державною виконавчою службою та комунальним підприємством «Харквське міськБТІ», предметом якого є виготовлення дублікату технічного паспорту і свідоцтва про право власності на квартиру, однак, технічна документація була замовлена держвиконавцем ще за 2 місяці до дня відкриття виконавчого провадження (постанова про відкриття від 18.03.2002 р.). З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що перші запити відповідачем ДВС про майновий стан боржника було зроблені лише 17.05.2004 р. (запит до банку про наявність рахунків, БТІ, ДПІ Дзержинського р-ну), але при цьому, договір про реалізацію ? частини квартири між ДВС та «Укрспецюст» було укладено 17.09.2002 р., тобто за 2 роки до того, як цього вимагає закон. Перевірка майнового стану боржника ДВС взагалі не проводилась, акт опису та арешту майна або акт про неможливість стягнення в матеріалах виконавчого проваджебння відсутні.При цьому, звернення стягнення на нерухоме майно боржника допускається у разі відсутності у нього грошових коштів та рухомого майна. Виконавчою службою не дотриманий порядок звернення стягнення на нерухоме майно. Крім того, ДВС у постанові від 27.05.2002 р. залучено експерта ХНДІСЕ для участі у виконавчому провадженні, де стояло питання про оцінку вартості усієї квартири, тоді як боржнику належала лише Уг її частина, вартість усієї квартири визначено у 49900,00 грн., а вартість ? частини квартири держвиконавцем визначено самостійно при прилюдних торгах у 24950,00 грн., експертом про це нічого не зазначено, тоді як виконавець не має право самостійно визначати вартість майна, яка не перевищує 1700,00 грн. Перші торги з реалізації майна було призначено на 21.10.2002 р, 08.11.2002 р. виконавцем було проведено уцінку майна з-за того, що тоги не відбулися. Акт уцінки підписаний начальником ДВС 09.10.2002 р., тобто на 1 місяць раніше, ніж відбувся сам процес уцінки. Після того, як не відбулися і другі торги, виконавець передав стягувану майно у власність в рахунок часткового погашення боргу в розмірі 17465,00 грн. Однак, відповідно до закону, майно повинно бути йому передано по оцінці, за якою воно було передано на реалізацію, тобто за 24950,00 грн. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову, однак такої постанови у матеріалах виконавчого провадження немає, бо вона не виносилась, хоча ця постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. В акті виконавця вказано, що загальна вартість квартири становить 40500,00 грн., однак, це не відповідає дійсності, бо її вартість в експертному висновку зазначено у розмірі 49900,00 грн. Термін дії експертизи встановлено законодавством в півроку, тоді як виконавець посилається на вартість майна за цим експертним висновком 2 роки підряд. Крім того, [PERSON], як дружині боржника, не було відомо про реалізацію квартири, проти чого вона б заперечувала, а відповідно до ст.366 ЦК України (в редакції 2004 року, який необхідно застосувати до спірних відносин) кредитор може звернутися до суду з позовом про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, також якщо виділ в натурі може призвести до зміни його призначення (у даному випадку ізольована квартира стає комунальною, що значно впливає на зміну її призначення), або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом, [PERSON] з таким позовом не звертався. Вказані невідповідності та порушення діючого законодавства дають усі підстави для визнання дій державного виконавця незаконними та для скасування акту прийому-передачі від 19.07.2004 р. та визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно. 27.05.2009 р. представником позивачки [PERSON] подано уточнену позовну заяву до тих самих відповідачів про визнання недійсним акту передачі ДВС, та визнання недійсним свідоцтва про право власності, в якій остання в обґрунтування заявлених уточнень до позову посилається на наявність в діях відповідачів тих саме порушень, які зазначено у попередній уточненій позовній заяві від 16.03.2009 р. 01.02.2007 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки з майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.05.2007 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ долі з майна, що знаходиться у спільній частковій власності об'єднано в одне провадження з цивільної справою за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова, Шостої ХДНК, КП «Харківське міськБТІ», третя особа - Українська універсальна біржа «Культінвест» про визнання недійсним акту передачі державної виконавчої служби, визнання недійсним свідоцтва про право власності. 17.05.2008р. [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON] про виділ частки із майна, що знаходиться у спільній часткові власності. При цьому, позивач [PERSON] просив суд виділити йому в натурі ? частку із спірної квартири, що є у їх з [PERSON] спільній частковій власності, залишити за ним меншу з двох кімнат - кімнату площею 10,6 кв.м., стягнути з [PERSON] на його користь 49793,00 грн., як грошову компенсацію різниці між вартістю ? частики квартири, що зараз належить йому на праві спільної часткової власності, і вартістю Уг частки квартири у натурі, яка буде виділена йому із спільного з відповідачкою майна, усі інші помешкання квартири №69 - кунню, вбиральню, коридор - залишити у їх з [PERSON] спільній власності. 16.03.2009р. позивачем [PERSON] подано уточнену позовну заяву до відповідачки [PERSON] про виділ частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, в якому позивач просив суд відмовити у задоволенні всіх позовних вимог [PERSON] О,В. у повному обсязі, бо вони суперечать нормам матеріального та процесуального права, а також правилам здорового глузду і справедливості, враховуючи, що вже більше 4-х років порушуються його права, як власника нерухомого майна, виділити йому в натурі ? частку із майна, що є і їх з [PERSON] спільній частковій власності (у кожного по ? частці двокімнатної квартири [ADDRESS]), а саме: залишити за ним меншу з двох кімнат - кімнату, площею 10,6 кв.м., стягнути з [PERSON] на його користь 54420,53 грн., як грошову компенсацію різниці між вартістю ? частки квартири, що зараз належить йому на праві спільної часткової власності, і вартістю ? частки квартири у натурі, яку буде виділено йому із спільного з відповідачкою майна, стягнути на його користь 1517,60 грн., що він змушений був сплатити за проведення ХНДІСЕ ім. засл. проф.. Бокаріуса судової будівельно- технічної експертизи №9320 квартири №69, стягнути 538,40 грн. - як суму сплаченого ним судового збору та послуг банку. А всього стягнути на його користь на загальну суму 56476,53 грн.; усі інші помешкання квартири №69 - кунню, вбиральню, коридор - залишити у їх з [PERSON] спільній власності. В судовому засіданні представник позивачки підтримала в повному обсязі заявлений позов зі всіма уточненнями та просила суд його задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі і просив їх задовольнити. [PERSON] підтримав заявлений ним позов з врахуванням уточнень до нього та просив суд його задовольнити в повному обсязі. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень проти її позову пояснив, що [PERSON] є неналежним позивачем за тими вимогами, які нею заявляються в її позовних заявах. Представник Дзержинського районного відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції головного управління юстиції у Харківській області проти заявленого позову [PERSON] заперечували. Представник шостої Харківської державної нотаріальної контори м. Харкова надав лист, в якому просив розглядати справу за його відсутності, так як проведені нотаріусом дії відповідають діючому законодавству України і ніяких порушень законодавства не було встановлено. Представник комунального підприємства «Харківське міськБТІ» в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив. Української універсальної товарної біржі «Культінвест» за останнім відомим місцем знаходження відсутня про зміну свого місцезнаходження суд не повідомляла Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що вищеперелічені доводи в обґрунтування позовних вимог позивачки [PERSON] у її позовних заявах поділяються за своїм змістом на доводи, які стосуються дій органу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова стосовно примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу розмірі 28499,48 грн., які порушують права [PERSON] - чоловіка [PERSON], як боржника - сторони виконавчого провадження та доводи, які стосуються дій органу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова та порушують права самої [PERSON] - позивачки по справі. При цьому, самим [PERSON] позовні вимоги до органу державної виконавчої служби не заявлено, після проведення дій, які, ніби-то, порушують його права, ним ці дії у встановленому діючим законодавством порядку, оскаржено не було, окрім того, за своєї природою вони не є такими, що суттєво могли вплинути на проведення чи не проведення прилюдних торгів з реалізації майна боржника. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому, так як більшість підстав заявлених позовних вимог [PERSON] стосується порушень, які не є порушеннями саме її прав, а порушують права її чоловіка [PERSON], то суд не приймає їх до уваги, так як [PERSON] мав і має право самостійно реалізувати своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав окремо від [PERSON] у разі, якщо такі порушення, на його думку, відбулися. Що стосується дій відповідачів по справі, які порушують права самої [PERSON], тобто, вимога щодо звернення стягнення на частку в майні, :що знаходиться у спільній частковій власності, то заявлені нею підстави в обґрунтування позовних вимог в цій частині суд вважає обґрунтованими, тому її позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2001 р. по справі за № 2-7022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з врахуванням процентів у розмірі 28499,48 грн., а також державне мито у розмірі 287,10 грн. На відповідну суму виписано виконавчий лист, який передано для подальшого виконання до відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова. Постановою №686/5 про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2002 р., державним виконавцем цього відділу відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-7022 від 11.12.2001 р, виданого Дзержинським р/судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 28786,58 грн., який набрав чинності 14.01.2002 р. і боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду в строк до 25.03.2002 р. Згідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» за вищевказаним виконавчим провадженням стягнення було звернено на майно боржника, а саме на: ? квартири, загальною площею 44,2 кв.м. розташованої за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 6.24, кв.69. Відповідно до повідомлень Харківської філії СДП «Укрспецюсг» Міністерства юстиції України від 21.10.2002 р., від 27.12.2002 р. двічі призначалося проведення прилюдних торгів з продажу вищезазначеного майна, але у зв'язку з відсутністю заяв покупців на участь в прилюдних торгах, вони оголошені такими, що не відбулися, майно знято з реалізації та запропоновано стягувану визначитися щодо залишення його за собою в рахунок погашення заборгованості. На підставі акту прийому-передачі від 19.07.2004 р., виданого ВДВС Дзержинського району м. Харкова ? частина квартири [ADDRESS] передано [PERSON] На підставі вищезазначеного акту від 19.07.2004 р. державними нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про придбання частини квартири з публічних торгів, що не відбулися, відповідно до якого йому належить право приватної власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS]. Як свідчать матеріали виконавчого провадження, прилюдні торги щодо реалізації майна [PERSON], на яке звернуто стягнення ? частини спірної квартири, було призначено у період з 21.10.2002 р. по 27.12.2002 року, та оголошено такими, що не відбулися з-за відсутності заяв покупців на участь в прилюдних торгах, акт прийому-передачі, який є підставою для передачі цього майна у власність стягувача [PERSON] та отриманням свідоцтва про право власності на це майно, видане ВДВС Дзержинського району м. Харкова лише 19.07.2004 р., а свідоцтво про придбання частини квартири з публічних торгів, що не відбулися, видане лише 26.10.2004 року. Вищезазначені дії свідчать про те, що результати прилюдних торгів не було одразу реалізовано, а правовідносини між стягувачем, боржником та іншими учасниками відносин продовжували існувати по 26.10.2004 р. З 01.01.2004 року набув чинності новий Цивільний кодекс України, положення якого відповідно до п.4 заключних та перехідних положень застосовуються до цивільних правовідносин, які виникли після вступу його в силу. А відносно цивільних відносин, що виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після вступу його в силу. Таким чином, новий Цивільний кодекс України з 01.01.2004 р. розповсюджував свою дію на цивільні правовідносини, що продовжували існувати між сторонами по справі. Відповідно до ст.355 ЦК України (в редакції 2004 р.) майно, що знаходиться у власності двох або більше осіб (співволодільців) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.356 ЦК України (в редакції 2004 р.) власність двох або більше осіб з визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. Свідоцтвом про право власності від 04.11.1997 р., виданим Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №3-6126 посвідчено, що в загальному спільному майні подружжя, набутому під час зареєстрованого шлюбу, право власності на ? частину квартири [ADDRESS] належить [PERSON] На підставі ст.366 ЦК України (в редакції 2004 р.) кредитор співвласника майна, що знаходиться у спільній частковій власності, при недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред'явити позов про виділ частки з спільного майна в натурі для звернення стягнення на нього. Таким чином, новий Цивільний кодекс України передбачає інший, ніж передбачений ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) порядок для звернення стягнення на частку в майні, що знаходиться у спільній частковій власності, і положення нового ЦК підлягають застосуванню для спірних правовідносин. Для реалізації цих положень державний виконавець, або стягувач при зверненні стягнення на майно, що знаходиться у спільній частковій власності, повинні були звернутися до суду з позовом про виділення цього майна в натурі лише після чого проводити звернення стягнення саме на це виділене в натурі майно. Однак, вище перелічені дії проведено не було, так як результати прилюдних торгів не було реалізовано до вступу нового Цивільного кодексу України, тобто право власності новий власник надюав в порушення вимог законодавства, яке діяло на момент передачі йому майна у відповідності з актом прийому- передачі та видачі свідоцтва про право власності.. Таким чином, даючи оцінку вищезазначеним фактам, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а акт прийому -передачі від 19.07.2004 р., виданий ВДВС Дзержинського району м. Харкова та свідоцтво про придбання частини квартири з публічних торгів, що не відбулися, видане 26.10.2004 р. Шостою ХДНК зареєстрован5е в реєстрі за №2-1885 - підлягають визнанню недійсними. На підставі того, що в зв'язку з визнанням недійсними акт прийому -передачі від 19.07.2004 р. та свідоцтва про придбання частини квартири з публічних торгів, що не відбулися від 26.10.2004 р. право власності за [PERSON] скасовується, питання про розподіл спірної квартири в натурі не може бути вирішено на його користь, тому, в задоволенні позову [PERSON] про виділення йому в натурі ? частку із спірної квартири, що є у їх з [PERSON] спільній частковій власності, стягнення грошової компенсації належить відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.355, 356, 366 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved