Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

Позивач 05.12.2008 р. звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення в порядку виправлення недоліків позовної заяви просив скасувати наказ від 22.09.2008 р. № 954-о про оголошення йому догани (т. 1 а.с. 20). В обгрунтування заявлених вимог послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді програміста, та оскаржуваним наказом був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що вважає неправомірним, оскільки фактично він не порушив правила внутрішнього трудового розпорядку, як на цьому наполягає відповідач, а відмовився виконувати роботу, не передбачену трудовим договором. 01.03.2009 р. доповнив позов вимогою про скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності № 305-о від 18.03.2008 р. та встановлення або спростування фактів, що на думку позивача обґрунтовують заявлені вимоги (т. 1 а.с. 114, 115). 16.04.2009 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення в порядку виправлення недоліків позовної заяви просив скасувати наказ № 1112-о від 07.11.2008 р. про його звільнення як незаконний та поновити його на роботі, а також встановити ряд фактів, що на думку позивача обґрунтовують заявлену вимогу (т. 1 а.с. 2-4). В обґрунтування позову послався на систематичне порушення його трудових прав та незгоду з діями відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, які стали підставою для звільнення. Ухвалою суду від 22.06.2009 р. вищезазначені позови були обєднані в одному провадженні (т. 1 а.с. 15). 13.05.2010 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив вважати предметом первісного позову, поданого до суду 05.12.2008 р., оспорювання наказу про звільнення, оскільки за таких обставин, на його думку, строк позовної давності щодо останнього не буде вважатися пропущеним (т. 2 а.с. 52). У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представники відповідача проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом відповідача від 13.12.2005 р. № 1893-о позивач був на підставі його заяви прийнятий на роботу на посаду техніка-програміста 1 категорії відділу впровадження обчислювальної техніки (т. 1 а.с. 48, 49). 11.01.2006 р. позивач звернуся до відповідача з заявами, в яких просив перевести його на посаду інженера-програміста 2 категорії відділу впровадження обчислювальної техніки та дозволити йому на строк до 31.12.2006 р. внутрішнє сумісництво на 0,5 ставки з посадою техніка-програміста 1 категорії у тому ж підрозділі (а.с. 50, 51). Наказом відповідача № 47-о від 11.01.2006 р. зазначені заяви були задоволені (т. 1 а.с. 52). У подальшому позивачеві було дозволене внутрішнє сумісництво строком на один рік на протязі 2007 р. (т. 1 а.с. 54-56). У березні 2008 р. безпосередній керівник позивача, начальник відділу впровадження обчислювальної техніки [PERSON], звернувся до ректора ДДМА з рапортом, в якому просив притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у звязку з його незадовільною роботою та недбалим ставленням до матеріальних цінностей (т. 1 а.с. 57). Підставою для цього стали службові записки завідувача кафедри медико-біологічної фізики та інформатики [PERSON] про невиконання позивачем робот для даної кафедри, що були йому доручені, та відмову останнього повернути передане йому обладнання (т. 1 а.с. 59, 60). 18.03.2008 р. на засіданні профспілкової ради співробітників ДДМА питання про надання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було розглянуте за його участю та вирішене позитивно (т. 1 а.с. 64). У той же день наказом відповідача № 305-о на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з яким останній ознайомився, втім розписатися у цьому відмовився (т. 1 а.с. 63, 63/зв). 14.05.2008 р. безпосередній керівник позивача, начальник відділу впровадження обчислювальної техніки [PERSON], звернувся до ректора ДДМА з службовою запискою, в який просив звільнити [PERSON] з займаної посади у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього обовязків та неодноразовими порушеннями трудової дисципліни (т. 1 а.с. 73). Підставою для цього стали неналежне виконання відповідачем доручення щодо складання плану роботи над програмою по обліку матеріальних цінностей та систематичні запізнення на роботу, зафіксовані відповідними актами (т. 1 а.с. 75-77). 28.05.2008 р. на засіданні колективу профспілкової організації відділу впровадження обчислювальної техніки питання про надання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було розглянуте за його участю та вирішене позитивно (т. 1 а.с. 74). 28.08.2008 р. безпосередній керівник позивача, начальник відділу впровадження обчислювальної техніки [PERSON], звернувся до ректора ДДМА з службовою запискою, в який просив притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього обовязків, неодноразовими порушеннями трудової дисципліни, недобросовісним відношенням до роботи (т. 1 а.с. 78). Підставою для цього стало запізнення позивача на роботу, зафіксоване 15.08.2008 р. відповідним актом (т. 1 а.с. 70), а також зайняття його у робочий час особистими справами та виявлення на його службовому компютері документів особистого характеру, створених на протязі робочого дня 22.08.2008 р. (т. 1 а.с. 81). 08.09.2008 р. на засіданні колективу профспілкової організації відділу впровадження обчислювальної техніки питання про клопотання перед керівництвом учбового закладу щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було розглянуте за його участю та вирішене позитивно (т. 1 а.с. 79). 09.09.2008 р. профкомом ДДМА було за участю позивача прийняте рішення про надання згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с. 112). Наказом відповідача № 954-о від 22.09.2008 р. на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т. 1 а.с. 72). 10.10.2008. р. безпосередній керівник позивача, начальник відділу впровадження обчислювальної техніки [PERSON], звернувся до ректора ДДМА з службовою запискою, в який просив розглянути питання про звільнення [PERSON] у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього обовязків, неодноразовими порушеннями трудової дисципліни, недобросовісним відношенням до роботи, оскільки раніше застосовані до нього заходи дисциплінарного впливу результатів не дали (т. 1 а.с. 89). Підставою для цього стали зокрема складені 08.10.2008 р. та 09.10.2008 р. акти про те, що у ці дні позивачем складалися звіти про виконану за день роботу, що не містили будь-якої конкретної інформації, і такі відписки надаються ним регулярно (т. 1 а.с. 83, 84). У той же день відбулося засідання колективу профспілкової організації відділу впровадження обчислювальної техніки питання, яким у присутності позивача прийняте рішення про клопотання перед керівництвом учбового закладу щодо звільнення останнього (т. 1 а.с. 82). У той же день ректор ДДМА звернувся до профспілкового органу учбового закладу за наданням згоди на звільнення позивача (т. 1 а.с. 88). 14.10.2008 р. позивач відмовився надати звіт про виконану за день роботу та замість цього надав документ, що не містив конкретної інформації, надати усні пояснення з цього приводу відмовився, про що був складений відповідний акт (т. 1 а.с. 85). 31.10.2008 р. позивач був письмово повідомлений про те, що засідання профспілкового органу з розгляду подання про його звільнення відбудеться 04.11.2008 р. (а.с. 90). 04.11.2008 р. таке засідання відбулося за участю позивача та була надана згода на його звільнення (т. 1 а.с. 91). Наказом відповідача від 06.11.2008 р. № 1112-о позивач був з 07.11.2008 р. звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (т. 1 а.с. 92). Позивач, ознайомившись з даним наказом, висловив незгоду з ним, що зазначив на його копії. 07.11.2008 р. позивач подав на імя ректора ДДМА заяву, в якій послався на те, що йому була доручена робота, яка не відповідає первісному обсягу його трудових обовязків, обумовленому при прийнятті на роботу розробка програми обліку матеріальних цінностей. Він не заперечує проти виконання такої роботи, але на умовах укладання з ним з цього приводу оплатного договору цивільно-правового характеру. Також зазначив, що йому не були створені належні умови праці на його службовому компютері відсутня програма MS Access 2003 та доступ до джерел інформації в електронному вигляді, та висловив сумніви у необхідності існування програми, розробка якої йому доручалася (т. 1 а.с. 93). Також судом встановлено, що позивач 08.09.2008 р. отримав свою трудову книжку та у подальшому не повернув (т. 2 а.с. 8/зв, 19), оскільки за його власними поясненнями та змістом заяви на імя ректора ДДМА втратив (т. 2 ас. 20), отримувати оформлений дублікат відмовився (т. 2 а.с. 23-27). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник має бути поновлений на роботі органом, що розглядає трудовий спір. Згідно ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником в порядку, визначеному гл. XV того ж Кодексу. З фактичних обставин справи випливає, що позивач, будучи працівником відповідача та особою, зобовязаною дотримуватися вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку ДДМА (т. 1 а.с. 29-38), на протязі тривалого часу порушував трудову дисципліну, систематично запізнюючись на роботу, не виконував завдання, доручені йому безпосереднім керівником, за що обґрунтовано притягався до дисциплінарної відповідальності оспорюваними у справі наказами від 18.03.2008 р. № 305-о та від 22.09.2008 р. № 954-о, а у подальшому був звільнений. Наявність таких порушень підтверджується відповідними актами та доповідними записками, рішеннями профспілкових органів (а.с. 57, 59, 60, 64, 70, 73-79, 81-85, 88, 89, 91). Заперечення позивача щодо неправомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності та наступного звільнення у звязку з тим, що розробка баз даних не є його обовязком і він обґрунтовано відмовлявся від її виконання, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи випливає, що позивач, отримавши у березні 2008 р. від керівника завдання на розробку технічного завдання для створення системи обліку руху комплектуючих відділу впровадження ДДМА (т. 1 а.с. 192), від його виконання на протязі наступного часу систематично ухилявся, посилаючись на необхідність укладання з ним окремого договору на виконання даної роботи, звіти з приводу її виконання не надавав. Не заперечує цих обставин і сам позивач, посилаючись на них зокрема у позовній заяві від 14.01.2009 р. (т. 1 а.с. 20), заявах від 06.11.2008 р. (т. 1 а.с. 87) та від 07.11.2008 р. (т. 1 а.с. 93). В той же час позивач, будучи працівником відповідача, згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України зобовязаний виконувати свої трудові обовязки з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові. Відповідно до п. 13 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДДМА, з якими позивач був ознайомлений при прийнятті на роботу (т. 1 а.с. 48/зв), коло обовязків працівника визначається зокрема його посадовою інструкцією, положеннями, технічними правилами та іншими документами, затвердженими у встановленому порядку, тарифно-кваліфікаційними довідниками робіт і професій робітників (т. 1 а.с. 32). Як вбачається з Положення про відділ впровадження обчислювальної техніки та функціональні обовязки співробітників відділу, напрямком діяльності цього підрозділу є зокрема розробка програмного забезпечення для потреб академії (т. 1 а.с. 171), а обовязками інженера-програміста, що безпосередньо підпорядкований начальнику відділу, серед інших є розробка технологій вирішення завдань та на підставі постановок завдань розробка програм, що реалізують їх вирішення (т. 1 а.с. 175). Такі функціональні обовязки не суперечать змісту п. 39 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 р. № 336. Виходячи з наведеного, суд вважає доводи позивача у цій частині такими, що не ґрунтуються на законі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є конкретними і полягають у загальній незгоді останнього з діями відповідача та відсутності, на його думку, належних доказів їх правомірності. За викладених обставин суд вважає доводи позивача щодо порушення його трудових прав такими, що не знайшли підтвердження, а позовні вимоги в частині скасування оспорюваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення - необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги в частині оскарження наказів від від 18.03.2008 р. № 305-о та від 06.11.2008 р. № 1112-о за будь-яких обставин не підлягають задоволенню, оскільки позивачем були пропущені строки звернення до суду за відсутності підстав для його поновлення. Так, ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися до суду за захистом свого трудового права у тримісячний термін з дня, коли він довідався або повинен був довідатися про порушення свого права, а у справах про звільнення у місячний термін з дня вручення копії наказу або трудової книжки. При цьому з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 18.03.2008 р. № 305-о позивач був ознайомлений 21.03.2008 р. (т. 1 а.с. 63/зв), з наказом про звільнення від 06.11.2008 р. № 1112-о 07.11.2008 р. (т. 1 а.с. 92, 93), а до суду щодо їх оспорювання звернувся 01.03.2009 р. за відсутності поважної причини пропуску відповідних строків (т. 1 а.с. 114, 115). Позовні вимоги в частині встановлення та спростування фактів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, в тому числі ст. 16 ЦК України, ст. ст. ст. 235, 236 КЗпП України. Відповідно до ст. ст. 214, 215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги або заперечення сторін, а в мотивувальній частині рішення зазначає фактичні обставини справи, які ним встановлені, та висновок про те, чи були порушені права, свободи та інтереси, за захистом яких звернувся позивач. Виходячи з наведеного встановлення або спростування фактів, що мають значення для вирішення позову, не є визначеною законом формою захисту права, відповідне питання за будь-яких обставин вирішується судом згідно вимог закону та викладається у мотивувальній частині рішення, а отже встановлення таких фактів не може бути предметом окремих позовних вимог. Оскільки позивач від судових витрат звільнений, питання про їх відшкодування згідно ст. 88 ЦПК України судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed