Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, де в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 листопада 1995 року зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду шлюб у 2009 році розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя, а також за її особисті кошти від продажу земельної ділянки, було побудовано будинок №26 по вулиці Партизанській в с. Рожни Броварського району Київської області. Дане будівництво знаходиться на земельній ділянці, яка на праві власності належить [PERSON] З осені 2008 року відповідач проживає у будинку, а позивач та її діти про живають в приміщенні гаражу. Крім того, у грудні 2006 року за спільні кошти придбаний автомобіль Опель-Астра за 20\~000 дол. США. Позивач просить виділити їй у власність 2\\3 частини житлового будинку, відступивши від рівності часток у звязку з тим, що їх спільна дитина проживає із нею, а в ході розгляду справи добавила, що позивач не платить аліменти, тому і в звязку з цим її частка повинна бути збільшена. Також просила залишити у власності відповідача автомобіль, а на її користь стягнути грошову компенсацію вартості 1\\2 частини автомобіля в розмірі 45\~000 грн., а згодом уточнила, та просила стягнути 38\~000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] доводи позову підтримали та надали аналогічні пояснення. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що будинок збудований на спадковій землі, розпочав будівництво ще до одруження із позивачем і будував його протягом 1992-1995 років, на час одруження будинок був побудований із деревяного зрубу та накритий дахом із шиферу, частково була закуплена цегла, вставлені вікна. В 1995 році помер батько і відповідач успадкував 1\\2 частину спадкового майна, а в 1996 році він із сестрою продали батьківську спадщину, його доля становила 8000 дол. США і за ці кошти продовжив добудовувати будинок. Сімейні кошти на будівництво будинку не витрачались. У 2008 році будинок зданий в експлуатацію. Не заперечує, що за особисті кошти позивача придбані 2\~000 штук цегли, 1\~000 дол. за штукатурні роботи, 7 євро вікон за 8\~700 грн. і одні бронедвері за 1100 грн., тому згоден відшкодувати позивачці витрачені нею 18\~370 грн. Щодо автомобіля пояснив, що 27.12.2007 року продав свою пайову землю за 530\~250 грн., а на наступний день після продажу придбав автомобіль, тому вважає, що зазначене майно не є спільною сумісною власністю, решта коштів витрачені на газо-водопостачання, проведення каналізації і опалення та закуплені матеріали для внутрішніх оздоблювальних робіт, які планує робити самостійно. У задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, які підлягають лише частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача 18\~370 грн. компенсації особистих коштів, які були витрачені позивачем для будівництва будинку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 25 листопада 1995 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], 08 січня 2000 року у подружжя народилась дочка [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 22 травня 2009 року, шлюб між сторонами розірвано. Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 02 липня 1993 року [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами №26 по вулиці Партизанській в с. Рожни Броварського району Київської області, загальною площею 42.2 кв.м. Відповідно до державного акту, виданого 12 вересня 2001 року, земельна ділянка за вищевказаною адресою площею 0. 4190 на праві власності належить [PERSON] 26 листопада 1996 року згідно договору купівлі продажу [PERSON] та [PERSON] продали житловий будинок по вул.. Травневій, 12 у с. Рожнах, що належав їм на праві власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, продаж вчинено за 19\~033 грн. 27 грудня 2006 року згідно договору купівлі продажу [PERSON] продав земельну ділянку площею 0, 50 га для ведення особистого селянського господарства у с. Рожнах, продаж вчинено за 530\~250 грн. Відповідно до договору купівлі продажу частини земельної ділянки від 15 вересня 2005 року [PERSON] продала частину земельної ділянки площею 0, 429 га, що знаходиться у с. Літочках за 35\~000 грн. та згідно договору купівлі продажу від 07 грудня 2005 року продала житловий будинок у с. Літочках за 40\~018 грн., сторони не заперечували, що продаж вчинено за 15\~000 дол. Рішенням Рожнівської сільської ради Броварського району від 26 грудня 2007 року затверджено Акт прийому в експлуатацію будинку №26 по вулиці Партизанській в с. Рожни Броварського району Київської області, а 23.06.2008 року [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами на підставі рішення від 30.05.2008 року, вказано рік побудови будинку - 2007. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі та показам свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, які до даної справи не відносяться. Докази повинні подаватись сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором У судовому засіданні допитані свідки надали такі покази. Так, свідок [PERSON], надав покази про те, що приблизно сім років тому допомагав розвантажувати [PERSON] дошку, цеглу і на той час була збудована коробка та дах. Свідок [PERSON], троюрідний брат відповідача, надав покази про те, що до будівництва хати уже було збудовано гараж із цегли, а до 1994 року уже було збудовано коробку будинку із дерева, він сам допомагав заливати фундамент та ставити балки. Свідок [PERSON], сусід відповідача, який постійно проживає напроти нього з 1997 року, надав покази про те, що фундамент заливав та коробку із дерева [PERSON] робив ще з батьком, а після смерті батька, уже обкладали цеглою, чи був дах до одруження не памятає. Свідок [PERSON] кума позивачки, надала покази про те, що після одруження сторони спочатку проживали у Літочках, а пізніше перейшли жити на Партизанську у Рожнах і жили на другому поверсі гаражу, на час їх одруження хати ще не було. Свідок [PERSON] рідна сестра позивача, надала покази про те, що на час одруження був лише фундамент, чи була деревяна коробка не памятає. Також пояснила про те, що [PERSON] проживала у неї в м. Києві на вул.. Милославській, дочка [PERSON] ходила там в садок, а позивач працювала в ательє та утримувала сімю. У Літочках, біля їх батьківської хати було 10\~000 штук цегли і цю цеглу забрав [PERSON] Свідок [PERSON], рідна сестра позивача, надала покази про те, що на час одруження був залитий фундамент та стояли деревяні балки. ЇЇ чоловік допомагав обкладати цеглою будинок по вікна, будував веранду із арками, обкладав трубу. [PERSON] ніде не працював, а [PERSON] працювала в ательє. Із продажу батьківської хати у Літочках їй [PERSON] дала 500 дол. на похорон, більше ніяких коштів не давала. Отже, покази свідків є суперечливими, однак із них та пояснень сторін можна встановити, що на момент одруження сторін, тобто 25 листопада 1995 року, було розпочато будівництво нового будинку №26 по вулиці Партизанській в с. Рожни Броварського району Київської області, на той момент був залитий фундамент та з чотирьох сторін стояли деревяні балки. На думку суду даний будинок є спільною сумісною власністю, оскільки доводи позивача, про те, що будинок будувався за кошти, виручені в 1996 році від спадкового будинку по вул. Першотравневій нічим обєктивно не доказані, зокрема, із його ж пояснень вбачається, що його частина із цих коштів становила 8\~000 дол., з яких за 3\~000 дол. він придбав автомобіль «Лада», доказів, що того, які саме матеріали та обладнання були придбані за кошти, що залишились та, взагалі, доказів того, що всі 5\~000 дол., які залишились, пішли саме на будівництво будинку, не надав. Таким чином, в процесі будівництва, яке тривало практично з 1993 року і по 2007 рік включно, були використані частково кошти від продажу особистого майна відповідача, частково від продажу особистого майна позивача, тобто спадкової хати та земельної ділянки в с. Літочках у 2005 році, які були продані за 15\~000 дол., що і не заперечував відповідач, а також використовувались сімейні кошти подружжя, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на час будівництва будинку позивач працювала, доказів того що працював відповідач не надано. У звязку з викладеним, сторонами не надано доказів того, яка частина будинку була збудована за особисті кошти кожного із сторін, як і не доведено, що будинок будувався лише за особисті кошти відповідача, тому суд приходить до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Вимоги позивача про збільшення її частки у спільній сумісні власності задоволенню не підлягають, при цьому суд бере до уваги те, що хоч із позивачем залишається проживати спільна дочка сторін, однак поділ майна порівну не буде суперечити інтересам дитини, щодо аліментів, які як, стверджує позивач, не платить відповідач, то із наданої довідки ВДВС Броварського МРУЮ від 23 липня 2010 року та квитанцій про сплату аліментів, вбачається, що у відповідача є заборгованість по сплаті, однак він по мірі можливостей старається сплачувати аліменти, тому стверджувати, що він взагалі не платить аліментів не можна. Також суд бере до увагу ту обставину, що на момент укладення шлюбу уже було залито фундамент та встановлено деревяні балки. Щодо автомобіля [PERSON], то, на думку суду, він не може бути обєктом поділу спільного сумісного майна подружжя, так як придбаний за особисті кошти відповідача, а саме від продажу 27 грудня 2006 року згідно договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 50 га для ведення особистого селянського господарства, а автомобіль придбано 28 грудня 2006 року за 96\~636 грн. Даний факт не заперечувала і позивач. Враховуючи рішення Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 лютого 20010 року №14, яким надано дозвіл на перепланування житлового будинку №26 по вулиці Партизанській в с. Рожни Броварського району Київської області з одноквартирного в двоквартирний та висновок експерта №С 9719 від 27 січня 2010 року, вимоги про поділ будинку в натурі між сторонами підлягають задоволенню. Згідно експертного висновку №С 9719 від 27 січня 2010 року пропонується виділити [PERSON] 1\\2 частину спірного будинку, а саме приміщення: кладової 1-5 розміром 2,7 кв.м., кухні 1-6 розміром 23,1 кв.м, санвузла 1-8 розміром 6,2 кв.м., підсобної 1-9 розміром 10,3 кв.м., коридору 1-10 розміром 7,9 кв.м., ІІ поверху 71,5 кв.м., що складає 46\\100 частини будинку, всього вартістю 143\~127 грн. та виділити [PERSON] 1\\2 частину спірного будинку, а саме приміщення: веранди 1-1 розміром 5,4 кв.м, коридору 1-2 розміром 11,7 кв. м., житлової кімнати 1-3 розміром 18,5 кв.м., житлової кімнати 1-4 розміром 33,2 кв.м., санвузла 1-7 розміром 1,3 кв.м., ІІ поверху 58,5 кв.м, що складає 54\\100 частини будинку, всього вартістю 170\~653 грн. Відповідно до даного варіанту експерт пропонує провести необхідні переобладнання для облаштування двох ізольованих квартир, а саме: замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-6, 1-8 і 1-9, влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-8 та 1-9 та влаштувати індивідуальний вхід в приміщенні 1-10, обладнати в приміщенні 1-9 житлову кімнату, обладнати в приміщенні 1-3 кухню, влаштувати перегородку на ІІ поверсі, відокремивши свої частини. Кожна сторона виконує роботи по переобладнанню виділеної їй частини будинку в окрему ізольовану квартиру за власний рахунок. Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України викладених в Постанові №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасниками спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у звязку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Оскільки частку [PERSON] у праві власності на будинок збільшено в грошовому виразі на 13\~763 грн.,\~ то з нього необхідно стягнути дану суму на користь [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На думку суду, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені нею витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 100 грн., витрати за проведення експертизи 2000 грн. та виклик експерта 200 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial