overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

04.01.2010року [PERSON] подала до суду заяву про визнання недієздатним свого брата [PERSON],02.03.1969р.н. В заяві зазначала, що її брат близько восьми років тому захворів на тяжку психічну хворобу. [PERSON] проживає сам та потребує стороннього нагляду та опіки. Приблизно з 2001року і по даний час він перебуває на обліку у Львівському психоневрологічному диспансері. Крім того, він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні. З 2007року він є інвалідом 3 групи по психічному захворюванню. Стан психічного здоровя її брата з часом тільки погіршується. Внаслідок психічного захворювання її брат не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні заявник заяву підтримала, давши аналогічні пояснення тим, які зазначені в заяв. Просить визнати [PERSON] недієздатним. Представник відділу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні вказала, що заява є підставною та [PERSON] слід визнати недієздатним, оскільки внаслідок своєї хвороби він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Заслухавши пояснення заявника, думку представника зацікавленої особи, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є братом заявника та проживає [INFO]. [PERSON] є інвалідом 3-ої групи по психічному захворюванню, що стверджується долученими до матеріалів справи медичними довідками. Згідно акту №148 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 5 березня 2010року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді параноїдної шизофренії з безпосереднім перебігом та вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері за апато-абулічним типом та за своїм станом не може усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними. Потребує опіки. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що він 15 листопада 2003 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від шлюбу мають доньку Софію, [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, втрату любові та через його бажання створити сімю з іншою жінкою. Шлюбних відносин вони не підтримують з листопада 2009 року, з того ж часу не ведуть спільного господарства. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням позов задовольнити, а справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила справу розглядати у її відсутність. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Сторони зареєстрували шлюб 15 листопада 2003 року. /а. с. 8/ Від шлюбу мають доньку Софію, [INFO]. /а. с. 20/. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що збереження сімї є неможливим, оскільки її існування носить формальний характер і позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації за не використані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві вказує на те, що вона з 5.11.2007 року по 11.01.2010 року працювала по трудовому договору від 5.11.07 у приватного підприємця [PERSON] продавцем. За весь період роботи позивачу жодного разу не надавалась щорічна відпустка. При звільненні позивача з роботи роботодавцем не було виплачено грошову компенсацію за не використані дні відпустки за весь період роботи. Крім того позивачу не було видано довідки про виплачені при звільненні кошти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача невиплачену їй при звільненні грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 1295 гривень 50 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.01.2010 по 11 лютого 2010 року. Також вказала, що заробітна плата за період з 1.01.2010 по 10.01.2010 їй виплачена 16 або 17 січня 2010 року. Грошову компенсацію за не використану відпустку на день розгляду справи відповідач позивачу не виплатила. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та пояснили, що дійсно при звільненні позивача з роботи їй не було виплачено компенсацію за не використані 66 днів щорічної відпустки. Розмір компенсації, згідно наданого відповідачем розрахунку становить 1090 грн. 80 коп. (без урахування податків і зборів). Вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку виплати вказаної компенсації при звільненні позивача за період з 11.01.10 по 11.02.10 не визнали повністю. Заслухавши пояснення сторін, у результаті всебічного, повного та обєктивного дослідження доказів та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ЩЕРБИЦЬКОЕО М.С. про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини - сина [PERSON], посилаючись на те, що відповідач, маючи постійне місце роботи, матеріальної допомоги на його утримання не надає. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Відповідач в суді позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач матеріальної допомоги не надає, тому з нього слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 15 березня 2010 року і до його повноліття. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 5-25/10/2007/840-АП/100 від 25.10.2007 року про надання кредиту в сумі 26083,17 доларів США терміном до 24.10.2014 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами. В той же день з [PERSON] був укладений договір поруки. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору було передано автомобіль [NUMBER]. Не зважаючи на те, що строк погашення кредиту ще не сплинув, відповідач [PERSON] кошти не повертає у встановлені строки, а тому позивач просить достроково розірвати договір та стягнути з відповідачів суму кредиту, відсотки та неустойку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному об'ємі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, а тому суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. 27.10.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був підписаний кредитний договір № 5-25/10/2007/840-АП/100 від 25.10.2007 року про надання кредиту в сумі доларів США терміном до 24.10.2014 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами. В той же день з [PERSON] був укладений договір поруки. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору було передано автомобіль [NUMBER]. Свої зобов'язання перед відповідачем банк виконав передавши зазначену суму коштів, однак всупереч п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору відповідач кошти не повертає, тобто не виконує покладені на нього зобов'язання, а тому позивач на підставі п. 10.1 вправі ставити питання про дострокове повернення кредиту, заборгованість по якому станом на 12.01.2010 року складає 234107,26 грн. ( 196408,81 грн. - заборгованість за кредитом, 28544,14 заборгованості по відсоткам, 9154,31 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2003 року. Шлюб для обох перший. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач аліментів на дитину не сплачує. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з тим, що в сімї відсутнє взаєморозуміння, кожний має свої погляди на сімейне життя, внаслідок чого зявилося відчуження та психологічна несумісність. Їх шлюбні відносини припинені з 2006 року, внаслідок того, що вони мають різні погляди на сімейне життя. Фактичні шлюбні відношення на теперешній час припинені. На даний час у кожного своє особисте життя, таким чином сімя фактично розпалася, шлюб існує лише формально та зберегти його неможливо. Позивач у судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила шлюб розірвати, тому що збереження родини є неможливим. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що сторони одружені з 25 грудня 2003 р. ( а.с. 4). Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сімї дійсно склались ненормальні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сімї. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обосновані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Спору про розподіл спільно нажитого майна між сторонами немає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді родини, враховує їх матеріальне становище, в звязку з чим вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що 21 червня 1995 року за договором дарування, посвідченим Уманською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-2793, йому було подаровано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м.Умані, по вул.Кармелюка,119. де він і проживає по даний час. Під час звернення до нотаріуса, з метою відчуження належної йому на праві власності частини будинку, він отримав відмову. Нотаріус оглянула представлені ним документи і виявила, що у договорі дарування, який є правовстановлюючим документом, допущена помилка - замість прізвища за паспортом і свідоцтвом про народження «Даховнік» у договорі дарування зазначено «Даховник». Іншим шляхом окрім судового виправити дану неточність у написанні прізвища він не може, а тому змушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні заявник підтримав заяву і просив його вимоги задовольнити посилаючись на те, що такі розбіжності у зазначенні прізвища стались внаслідок допущеної помилки при оформленні договору дарування. Представник зацікавленої особи в судове засідання в судове засідання не з?явився, попередньо подавши заяву, згідно якої вказує, що договір дарування частини будинку від 21 червня 1995 року за №1-2793 між [PERSON] та [PERSON] був посвідчений у повній відповідності з чинним законодавством на підставі паспорта [PERSON]І серії І-СР №597268 виданого Уманським МВВС 11.06.1976 року, а після цього він одержав новий паспорт. Згідно копії свідоцтва про народження виданого 17 лютого 1950 року, [PERSON] народився [INFO] в м.Умань і його батьками є [PERSON] та [PERSON]. З копії паспорта НС №338686 виданого Уманським МВ УМВС України в Черкаській області 4 листопада 1997 року вбачається, що він був виданий на імя [PERSON], який народився 2лютого 1950 року в м.Умань. З копії технічного паспорта на житловий будинок по вулиці Кармелюка,119, вбачається, що власником даного будинку є [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, як обґрунтована і документально підтверджена, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є одна й та сама особа, якому 21 червня 1995 року його батьком було подаровано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м.Умані, по вул.Кармелюка,119. На підставі п.5 ст. 234, п.6 ст. 256 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на гараж, де вказала, що [PERSON] згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 691 від 12.11.1976 року був членом Гаражного кооперативу «Північний -К», за свої власні кошти збудував гараж № 18. Позивач посилається на те, що рішенням Ленінської районної ради народних депутатів № 2235 від 05.12.1980 року гараж був переоформлений на імя її чоловіка - [PERSON]. Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів № 292/5 від 16.08.1995 року гараж був переоформлений на її імя і став належати їй. Просила суд визнати за нею право власності на гараж № 18, розташований в Гаражному кооперативі «Північний - К» м. Дніпропетровськ, вул. Комунарівська 120а. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Представник Гаражного кооперативу просив розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 691 від 12.11.1976 року був членом Гаражного кооперативу «Північний - К», за свої власні кошти збудував гараж № 18. Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів № 2235 від 05.12.1980 року гараж був переоформлений на імя чоловіка позивача - [PERSON]. Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів № 292/5 від 16.08.1995 року гараж був переоформлений на імя позивача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно - будівельних кооперативів» із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ України № 15 від 25.05.1998 року, «член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом». Тобто [PERSON] та [PERSON] повинні були оформити своє право власності на вказаний гараж, після чого провести його відчуження у встановленому законом порядку.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природній газ у сумі 904,72 грн. та 30 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених позовних вимогах свого довірителя. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. Згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року відповідач зобов'язана вчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Відповідач дані зобов'язання не виконувала, в результаті чого станом на 01.03.2010 року у відповідача виникла заборгованість за спожитий газ у сумі 904,72 грн., що дотепер не погашена. Відповідачу згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» надається пільга по оплаті за спожитий природний газ на опалення, в розмірі 100% в межах норм споживання в опалювальний період. При споживанні газу понад встановлені норми, нараховується плата в повному розмірі. Згідно розрахунку позивача по нарахуванню та використанню природного газу відповідачем, станом на 01.03.2007 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 305,27 грн., а станом на лютий 2010 року - всього 904,72 грн. У чинність ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем склалася за період з листопада 2005 року по лютий 2010 року, то суд вважає за доцільним застосувати правила позовної давності, та стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ тільки за період з березня 2007 року по лютий 2010 рік, у сумі 599,45 грн. ( 904,72 грн. (заборгованість за період з листопада 2005 року по лютий 2010 року) - 305,27 грн. (заборгованість станом на 01.03.2007 р.) = 599,45 грн.(сума заборгованості що підлягає стягненню)). У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору й у зазначений у ньому строк. Також судом встановлено, що відповідач попереджалася про необхідність погашення заборгованості за використаний природний газ, що підтверджується попередженням позивача про заборгованість за природний газ № 928. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач,МКП «Житлово-комунальне підприємство» м.Миколаїв, подав позов до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги в сумі 784 грн.02коп.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що здійснюючи обслуговування будинку по вул.Федьковича,2/7 в м.Миколаєві шляхом забезпечення комунальних послуг, відповідачем у встановлені терміни не оплачуються комунальні послуги, хоча доведені до відома встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги та розміри платежів. Внаслідок чого у нього перед МКП «Житлово-комунальним управлінням» м.Миколаїв виникла заборгованість за надані компослуги станом на 01.02.2010 року в сумі 784грн.02коп. Відповідач,[PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила стягнути 534 грн. 02 коп. боргу, оскільки відповідачем, на момент розгляду справи, частково погашена заборгованість. Суд, вислухавши та перевіривши пояснення представника позивача,матеріали цивільної справи,вважає,що основний позов слід задоволити частково,,виходячи з наступного. Відповідно до ст..ст.67,68 Житлового кодексу України наймач житла і члени його сімї зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги і квартирну плату. Як встановлено в судовому засіданні позивачем протягом 2005-2006 рр.постійно надавались комунальні послуги ізобслуговування житлового будинку та утримання прибудинкової території і від даних послуг відповідач не відмовлявся чи скаржився від їх ненадання. Із пояснень представника позивача і довідки МКП «ЖКУ» м.Миколаєва за №1202 від 17.03.2010 року вбачається,що в квартирі [ADDRESS] рахується зареєстрованим і проживаючим [PERSON]. При визначені розміру і сум заборгованості,суд виходить із наявного в справі розрахунку і довідки про нарахування і оплати квартплати відповідачем,при цьому відповідачем було сплачено 250 грн. боргу. Тому сума заборгованості із врахуванням проведених оплат складає 534грн.02коп.,які підлягають стягненню,як і сума 30грн.витрат позивача на ІТЗ. На підставі наведеного та ст. ст.64,67,68 Житлового кодексу України,ст..526 ЦК України,ст..ст.1166,1192 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕ» про розірвання договору про надання послуг, який був укладений 31 липня 2009 року та стягнення п»яти тисяч грив., посилаючись на те, що відповідач при укладенні договору зобов»язався виготувати кухонні меблі, шафу, тумбу з доставкою та установкою. Загальна вартість робіт складала 7900 грив. Відповідно до умов договору було сплачено в якості передплати 70% від суми договору п»ять тисяч грив. Відповідач не виконав умов договору та не повертає суму сплачену нею. Відповідач представник ТОВ «ЮТЕ» у судове засідання не з»явився, повідомлявся про розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. 31 липня 2009 року був укладений договір про надання послуг між позивачкою [PERSON] та ТОВ «ЮТЕ». Згідно умов договору відповідач зобов»язався виготувати кухонні меблі, шафу, тумбу. Вироби повинні були доставити та встановити в квартирі позивачки. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач зобов»язався в місячний строк виконати послуги, але незважаючи на нагадування та претензії від 16 жовтня 2009 року не виконав умов договору. Позивачка згідно п. 3.3. договору сплатила ТОВ «ЮТЕ» 5000 грив. - в якості передплати, але не отримала меблі, а також не були повернуті гроші. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконує умов договору від 31 липня 2009 року незважаючи на те, що отримав 5000 грив. передплати про що вказав в самому договорі. Згідно п. 5.1 договору від 31 липня 2009 року сторони несуть відповідальність за порушення умов договору. Частиною 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена відмова споживача від договору про виконання робіт і вимагання стягнення збитків , якщо виконавець виконує роботу повільно, що закінчити її у встановлений строк є неможливим. На звернення позивачки до відповідача від 16 жовтня 2009 року про розірвання договору про надання послуг та про повернення 5000 грив., яке було відповідачем отримане 20 жовтня 2009 року згідно повідомлення ТОВ «ЮТЕ» не відреагувало. Відповідач не надав суду ні письмових пояснень по даному позову, ні заперечень. Таким чином, договір від 31 липня 2009 року укладений між сторонами про надання послуг, а саме: виготовлення меблів, доставка та установка не виконаний відповідачем ТОВ «ЮТЕ», а тому підлягає розірванню та стягнення на користь [PERSON] 5000 грив. сплаченої нею при укладенні зазначеного договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved