Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

У квітні 2006 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовами до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Вказували, що 18 вересня 1997 року на автодорозі від с.м.т. Власівка до м. Кременчук відбулася ДТП, внаслідок чого їм було заподіяно тілесні ушкодження та механічні пошкодження автомобіля, яким керував [PERSON] Вважали, що ДТП сталося з вини відповідача [PERSON], який допустив грубі порушення правил дорожнього руху, не виконавши п.п. 10.1 та 16.10 ПДР. Позивач [PERSON] просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 56\~495, 47 грн. у відшкодування збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля, а також моральну шкоду на суму 10\~000 грн., мотивуючи, що зазнав в результаті ДТП моральних страждань від втрати нормальних життєвих звязків, необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя ( т. 1 а.с. 5-6). Позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн., мотивуючи, що внаслідок ДТП одержала фізичні та моральні страждання, враховуючи заподіяння їй тілесних ушкоджень, необхідності лікування, вжиття додаткових зусиль в організації свого життя. ( т. 1 а.с. 157) Крам того, позивачі подали окремі заяви про продовження строку позовної давності (т. 1 а.с. а.с. 1, 152). У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов та позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Пояснив, що 18 вересня 1997 року він керував автомобілем «Ауді-44» р.н. 006-06, хоча насправді модель автомобіля була «Ауді-100», що означає, що на автомобіль було встановлено кузов 44 моделі. Автомобіль належав його батькові [PERSON], який помер у 2004 році. На момент вчинення ДТП він керував автомобілем на підставі спеціально внесеного запису до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зазначав також, що на своєму автомобілі їхав позаду автомобіля «Ауді-100», яким керував [PERSON] і дистанція між ними була приблизно 10 метрів, а швидкість 50-60 км./год., не заперечував, що [PERSON] встиг зреагували і різко зїхати в кювет праворуч, внаслідок чого його автомобіль ([PERSON]І.) декілька разів перевернувся. А він ([PERSON]Ю.), не встиг загальмувати і допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] Позивач [PERSON] свій позов та позов [PERSON] підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовних заявах. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] з позовами не погодилися, просили відмовити у задоволення позовів, посилаючись на те, що не [PERSON] допустив зіткнення, а саме [PERSON], маючи достатньо часу, не здійснивши екстреного гальмування при виникненні перешкоди у русі з перевищенням швидкості допустив зіткнення з автомобілем, яким керував [PERSON] Крім того, вказували на те, що позивачі пропустили строк позовної давності без поважних та те причин. Третя особа - [PERSON] позови підтримала, просила задовольнити, пояснивши, що автомобіль, яким керував [PERSON] на час ДТП належав її чоловікові [PERSON], який за свого життя будь-які позови до відповідача не подавав. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомляли суд, хоча були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи (т. 2 а.с а.с. 164-166). Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 440 ЦК України (в редакції 1963 року) шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодування особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Згідно ст. 440-1 цього Кодексу моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода, заподіяна не з її вини. У ст. 450 вказаного Кодексу організації і громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 71 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Судом достовірно встановлено, що 18 вересня 1997 року приблизно о 11 годині 30 хвилин 12 годині на автодорозі м. Кременчук-с.м.т. Власівка на Т-подібному перехресті сталася дорожньо-транспортна пригода за наступних обставин. Відповідач [PERSON], керуючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності автомобілем [NUMBER], рухався зі сторони с. Ялинці в сторону автодороги м. Кременчук-с.м.т. Власівка з метою їхати до м. Кременчука. При виїзді на Т-подібному перехресті, відповідач [PERSON], не впевнившись у безпеці здійснення маневру, - повороту ліворуч в сторону м. Кременчука, наявності інших транспортних засобів, які рухалися з правої сторони стосовно нього по автодорозі в напрямку від с.м.т. Власівка в сторону м. Кременчука, почав здійснювати поворот ліворуч. Третя особа [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], побачивши, що автомобіль «ЗАЗ -968 М» під керуванням [PERSON] почав виїзджати на полосу його руху, враховуючи раптовість маневру зі сторони відповідача, змушений був з»їхати на грунтове покриття, а потім, у звязку з тим, що не впорався з керуванням, його автомобіль перекинувся у кювет. Зіткнення цих автомобілів між собою не відбулося. Позивач [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] на підставі запису у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки автомобіль належав його батькові [PERSON], рухався позаду автомобіля під керуванням [PERSON] на відстані приблизно 10 метрів, що підтверджується поясненнями самого позивача, даних ним в судовому засіданні, так і під час досудового слідства по кримінальні справі про звинувачення [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 215 КК України. Не здійснивши різкого гальмування, враховуючи невелику дистанцію, позивач [PERSON], керуючи вказаним автомобілем, вдарив передньою лівою частиною свого автомобіля автомобіль відповідача в області задньої правої частини «ЗАЗ-968 М», що підтверджується характером та описом механічних пошкоджень під час їх огляду і наведених у протоколі огляду місця ДТП (кримінальна справа а.с. а.с. 4-7). Внаслідок ДТП позивачеві [PERSON] були заподіяні легкі тілесні пошкодження, які не потягли короткочасний розлад здоров»я, що підтверджується висновками судово-медичної експертизи за № 2770 від 13 листопада 1997 року (крим. справа а.с. 50). Позивачеві [PERSON] (дошлюбне Литвиненко), яка знаходилася в автомобілі під керуванням [PERSON], внаслідок ДТП були заподіяні легкі тілесні пошкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров»я (крим. справа а.с. 52). Відповідно висновків автотоварознавчої експертизи за № 887 від 14 жовтня 1997 року автомобілю «[PERSON] - 44» («[PERSON] 100»), належного [PERSON] та яким керував [PERSON], були заподіяні внаслідок ДТП механічні пошкодження і визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 56\~195, 47 грн.; вартість майнової шкоди з врахуванням фізичного зносу 20\~834, 08 грн. та визначено остаточну вартість транспортного засобу 8976 грн. ( т. 2 а.с. а.с. 109-112). Позивач [PERSON] за власні кошти оплатив вартість ремонту пошкодженого автомобіля у березні 2001 року на загальну суму 51\~294, 82 грн. ( т. 2 а.с. а.с. 113-114). Згідно довідки експерта автотоварознавця [PERSON] постає, що автомобіль, яким керував [PERSON] є автомобілем «[PERSON] 44», але модель є «[PERSON] 100» і запис при реєстрації зроблено на автомобіль «[PERSON] 44», що означає, що на автомобіль було встановлено кузов 44 моделі (т. 2 а.с. 167). Згідно висновків консультативної автотехнічної експертизи за № 10/10-97к, проведеної експертом-автотехніком [PERSON] та складених 16 жовтня 1997 року постає, що в умовах даної пригоди водій [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням [PERSON] екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до місця зіткнення і в дані дорожній обстановці [PERSON] необхідно було діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1094 від 31 грудня 1993 року ( в ред. Станом на день ДТП ), а відповідач [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 16.10 цих Правил (крим. справа а.с а.с. 29-37). Після проведення слідчих дій: опитування осіб, що приймали участь в ДТП, інших очевидців події ДТП, проведення зводин віч-на-віч, відтворення обстановки та події, була проведена автотехнічна експертиза Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при управлінні МВС України в Полтавській області. Згідно висновків цієї експертної установи за № 141 від 18 жовтня 2000 року постає, що водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 968 М» і в його діях вбачається невідповідність дотримання вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному звязку з виникненням події даної ДТП. Крам того, в даній дорожній обстановці в діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 16.10 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням події даної ДТП. Суд вважає, що в діях позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], які водіїв, є обопільна вина у ДТП та настанні наслідків, зазначених у даному рішенні суду. Відповідач [PERSON] не подав належних і допустимих доказів на спростування позовів, відсутність його вини у виникненні ДТП та настанні наслідків цієї ДТП у повному обсязі чи у певній частині, заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачеві [PERSON] та моральної шкоди позивачеві [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] не подали належних і допустимих доказів на підтвердження вини відповідача [PERSON] у повному обсязі щодо виникнення ДТП та настанні наслідків цієї ДТП, заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачеві [PERSON] та моральної шкоди позивачеві [PERSON], на підтвердження відсутності вини самого позивача [PERSON] у настанні ДТП. Однак, суд вважає за необхідне відмовити позивачам [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовів до [PERSON], оскільки ними без поважних на те підстав було пропущено трьохрічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року). Так, подія ДТП та її наслідки мали місце і настали 18 вересня 1997 року. Позивачі звернулися з позовами 07 квітня 2006 року. Таким чином, з дати ДТП до дня звернення до суду позивачів минуло вісім з половиною років. Позивачі не подали належних і допустимих доказів на підтвердження поважності строку позовної давності, необхідності його продовження чи поновлення. Тривалий час розслідування кримінальної справи не є підставою для продовження чи поновлення строку позовної давності, оскільки результатом розслідування кримінальної справи є лише питання щодо притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. При цьому, суд також враховує і заперечення відповідача [PERSON] проти позовів з необхідності застосування строків позовної давності, наданих ним в судовому засіданні. Суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь держави судовий збір - 564,95 (п'ятсот шістдесят чотири грн. 95 коп. )грн. і витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн. в частині вимог майнового характеру стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля. У частині вимог позивачів про стягнення моральної шкоди суд вважає не стягувати судовий збір та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, оскільки ці вимоги стосуються відшкодування моральної шкоди внаслідок заподіянні тілесних ушкоджень.

Outcome: approved