Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 ЦПК України в судовому засіданні 13 травня 2010 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 22 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що з травня 2008 року по листопад 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], на утримання якого позивач сплачує відповідачу щомісячно грошові кошти в сумі 1000 грн.. Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2009 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення їх спільною дитиною віку трьох років. Між тим, на теперішній час його матеріальний стан змінився в бік погіршення, оскільки з лютого 2010 року він був звільнений з роботи. Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, повинен виконувати свої обов'язки щодо погашення декількох кредитів. На підставі ст.192 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) просив суд зменшити розмір аліментів, які сплачуються ним на утримання відповідача, з 1/6 частини до 1/10 частини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимога по тих самих підставах, які ним були зазначені в позовній заяві, надавши судові відповідні пояснення. Додатково позивач повідомив, що на час розгляду справи він офіційно не працевлаштувався. Починаючи від часу звільнення з останнього місця роботи, джерелом його доходів є заробітки від виконання різноманітних робіт за наймом, розмір яких на місяць становить приблизно 1000 1500 грн. Такі доходи не дозволяють йому належним чином сплачувати аліменти, виконувати кредитні зобов'язання, також забезпечувати своє проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись нате, що позивач [PERSON] навмисно звільнився з роботи з метою подальшої несплати аліментів як на утримання її, так й на утримання їх спільної дитини. Разом з тим, наявність зобов'язань за кредитними договорами не звільняє позивача від сплати аліментів на її утримання та не є підставою для зменшення їх розміру, оскільки кредитні зобов'язання виникли у позивача ще до часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, що свідчить про відсутність змін матеріального стану. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина. [PERSON], [INFO]. На утримання дитини позивач сплачує на користь відповідача аліменти - грошові кошти в сумі 1000 грн. щомісячно. Згідно з рішенням Розівського районного суду Запорізької облаеті від 26 червня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення їх спільною дитиною віку трьох років. Рішення суду набрало законної сили й сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалось. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено зміну розміру аліментів, визначеного, зокрема, за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Така ж позиція викладена й у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». . З пояснень сторін і матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] працював у ВАТ «Маріупольській завод важкого машинобудування» та 08 лютого 201.0 року був звільнений за власним бажанням. На теперішній час офіційно не працевлаштувався, постійного заробітку не має. Разом з тим, джерелом доходів позивача є заробітки від виконання різноманітних робіт за наймом, розмір яких на місяць перебуває в межах 1000 -1500 грн.. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що матеріальне становище платника аліментів -позивача [PERSON] змінилося у бік погіршенім, а тому розмір аліментів підлягає певному зменшенню. Задовольняючи вимоги позивача частково, суд враховує наступне. Посилання позивача на те, шо він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання їх спільної дитини, здійснює внески за кредитними договорами, як на обставини, що підтверджують зміну його матеріального становища, є неспроможними. Що стосується сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то згідно зі ст.180 СК України це є обов'язком позивача, а їх розмір визначено судовим рішенням, яке набрало законної сили й сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалось. З цього приводу слід зазначити, що позивач, як платник аліментів, не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягнуто на користь відповідача на утримання їх спільної дитини, й своїм правом скористався. Не може бути підставою для зменшення розміру аліментів й така обставина, як. здійснення позивачем внесків за кредитними договорами, оскільки кредитні забовязання виникли у позивача ще до часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, шо свідчить про відсутність змін його матеріального стану. На підставі викладеного,

Outcome: partial