Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі щодо не нарахування та виплати йому підвищення до пенсії , як дитині війни , стягнути з відповідача невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по даний час. В судовому засіданні позивач посилається на те, що він є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте така доплата проводилась частково. Вважає, що такі дії відповідача є неправомірними, що підтверджується також рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року по справі №6 - рп/2007 , яким визнано, що окремі положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не відповідають Конституції України. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить стягнути в його користь заборгованість підвищення пенсії за вказаний в позовній заяві період в сумі 2718.22грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача позову не визнав , про що подав письмові заперечення. Заперечення до позову обгрунтовує тим , що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальних захист дітей війни» здійснюється не з бюджету Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України. В 2007р. підвищення до пенсії дітям війни не виплачувалось, оскільки був відсутній механізм реалізації ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У 2008р. виплата проводилася відповідно до пп.2 п. 41. розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року (із змінами та доповненнями) у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просить в позові відмовити. Суд , заслухавши учасників процесу , дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, вважає , що позов підлягає до задоволення частково. Закон України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни, визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. [PERSON] у відповідності до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни , що підтверджується пенсійним посвідченням. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік. Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року , яким була зупинена на 2007рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вищезазначені зміни Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). У рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відповідно до резолютивних частин вказаних рішень Конституційного Суду України, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Також рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на всій території України. Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А тому з 09 липня 2007 року норми Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та з 22 травня 2008 року норми Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», які визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними втратили чинність. Таким чином , суд приходить висновку , що управління пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області не правомірно не нарахував за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та не донарахування за період з 22 травня 2008 року по даний час і не виплатив за вказані періоди позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірі встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача визначену суму недоплаченого підвищення до пенсії , однак суд вважає , що вирішуючи таку позовну вимогу судом фактично буде проведено нарахування недоплаченого підвищення до пенсії , що стане підміною функцій управління пенсійного фонду України в Галицькому районі. Судовий збір не підлягає стягненню з відповідача , оскільки Пенсійний фонд України згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнений від його сплати. На підставі викладеного ст. 152 Конституції України ст. ст. 1 ,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008року N 10-рп/2008 , Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 , п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» , п.п 2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007р.,

Outcome: partial