Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконкому [PERSON] міської ради депутатів про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, виділі в натурі, про визнання неправомірними рішень виконкому [PERSON] міської ради. В подальшому в зв'язку із вступом до повторного шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] (т.1 а.с.206) Відповідача [PERSON] було виключено з числа учасників процесу в зв'язку із його смертю. В своєму позові вона зазначає, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.1996р. до 09.01.1997р., спільно проживали вони до 04.08.1996р. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Перебуваючи в шлюбі, маючи намір побудувати будинок, [PERSON] звернувся до виконкому з заявою про виділення йому земельної ділянки. Рішенням №347 від 25.11.1992р. було виділено земельну ділянку площею 750кв.м. на його ім'я в м. Вільногірську по вул. О.Кошового, 5. 22.03.1993р. за рішенням міськвиконкому ділянка була виділена в натурі, було дозволено виконання робіт по будівництву жилого дому, осінню 1992р. були розпочаті підготовчі роботи для будівництва будинку, за допомогою родичів виготовлено саман, заготовлялись будівельні матеріали. На протязі 1993р. було збудовано гараж, сарай, фундамент під будинок. З 1994 по липень 1996р. велись будівельні роботи і будинок було збудовано, встановлено віконні блоки, вставлено скло, встановлено дверні блоки, виконано штукатурні роботи по всьому будинку, засипано шлаком підлогу, прокопана траншея під газ. До липня 1996р. навколо земельної ділянки було встановлено металевий забор, ворота, калітка, проведено водопровід, зроблена отмостка до половини будинку і повністю навколо сараю, збудовано погріб. Позивач зазначає, що роботи по газопостачанню та опаленню будинку і малярні роботи були виконані після серпня 1996р. і вона не приймала участі в їх виконанні. При розірванні шлюбу була домовленість про добровільний поділ всього спільного майна, в тому числі і збудованого будинку, однак відповідач [PERSON] своїх обіцянок не дотримав. В кінці 1996р. він звернувся до [PERSON] міськвиконкому з заявою про відмову від земельної ділянки в зв'язку з відсутністю коштів на будівництво будинку. Не проводячи обстеження земельної ділянки рішенням №445 від 25.11.1996р. міськвиконкомом проведено вилучення земельної ділянки з незавершеним будівництвом. Також до виконкому звернулась [PERSON] (мати відповідача) з заявою про виділення їй вказаної земельної ділянки, що було зроблено рішенням виконкому №476 від 16.12.1996р. При цьому [PERSON] місцем свого проживання зазначила квартиру в [ADDRESS], а фактично проживала і була прописана у чоловіка [PERSON] у власному будинку в м. Вільногірську по вул. Новій, 10. 22.04.1999р. [PERSON] звернулась до виконкому з заявою про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом будинку. Рішенням виконкому №179 від 30.06.1999р. було затверджено акт комісії по вводу в експлуатацію жилого будинку та господарських будівель індивідуального забудовника [PERSON] і дано дозвіл на видачу свідоцтва про право власності на жилий будинок. Цей акт [PERSON] не підписувала, в акті є посилання на рішення виконкому №347 від 25.11.1992р., хоча цим рішенням виділялась земельна ділянка [PERSON] Позивач вважає вказане рішення [PERSON] виконкому незаконним, а також вважає, що вона має право на 1/2 частину спірного домоволодіння та просить виділити їй цю половину в натурі, а також розділити земельну ділянку, виділити їй в натурі 1/2 її частини. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, суду пояснила, що вона вважає, що має право на половину спірного будинку та земельної ділянки, оскільки вона приймала участь у його будуванні. У відповідях на запитання позивач уточнила, що в 1992,1993р.р. саман вже був готовий, його виготовляли родичі, знайомі та батьки. Спільне проживання з чоловіком вони припинили 04.08.1996р., на цей момент будинок було поштукатурено, зроблена траншея для газу і для водопроводу, але у виконанні цих робіт вона участі не приймала. Про те, що її колишній чоловік відмовився від земельної ділянки, вона ніякого документа не підписувала. Коли вона оформляла позов до суду, то їй вже було відомо, що земельна ділянка оформлена на матір колишнього чоловіка. Про те, що будинок введено до експлуатації, - вона не знала. Будинок будували на гроші, що залишились від весілля, використовували її та чоловіка заробітну плату та гроші, що отримано від продажу гаражу, але в неї немає документів про продажу гаража. Вона не є електриком, тому їй не відомо, як виконувалась електрифікація будинку. Позивач просить задовольнити її позов. Представник позивача-адвокат [PERSON] підтримав позицію своєї довірительки з питань, які розглядались в судовому засіданні. Згодом він надав суду усно інформацію про те, що в подальшому не буде приймати участь в розгляді даної справи і в стадії дебатів він участі не приймав, проти чого позивач не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що в 1990р. був зареєстрований їх з позивачкою шлюб, в 1992р. у них народився син. Спочатку вони жили в квартирі його батьків, яку вони потім розміняли і дали їм однокімнатну квартиру. В 1992р. було виділено земельну ділянку, але коштів для будівництва будинку у них не було. В 1994р. вони тільки почали заготовляти будівельний матеріал, це було тоді, коли батьки вже продали спадковий будинок в м. П'ятихатках. Його дружина тоді була в декреті, він працював на стекольному заводі, заробляв мало, тому в будівництво будинку вкладали кошти його батьки. Весною 1996р. вони з позивачкою припинили подружні стосунки, а в серпні розійшлись. Вони з дружиною написали архітектору міста Вільногірська заяву про відмову від земельної ділянки і він її у них прийняв, позивачка тим самим дала згоду на відмову від ділянки. При розводі позивачка нічого від нього не вимагала, тому що вона проживала в квартирі, яку залишили їй його батьки. На момент розводу був забитий фундамент, покладено стіни із саману та перекрита криша, франтони не були закладені. В будинку не було виконано тих робіт, про які говорила позивачка, в ньому не було ні вікон, ні підлоги, ні дверей, будинок не був поштукатурений, не було водопроводу, газопроводу, каналізації, ванни, раковини, тільки стіни були, не було огорожі і немає до цього часу, отмостки в окремих участках до цього часу немає, в гаражі і сараї було зроблено лише фундамент, погріба також тоді ще не було. Все це виконувалось після 1998 року, газ та електрифікація виконано також після 1998р., на це є підтвердження. На момент розірвання стосунків з позивачкою він пішов з квартири, яку залишили їм його батьки, він погасив борги по квартплаті 400грн., бо його довго через це не виписували, він пішов «в нікуди», а позивачка залишилась проживати в цій квартирі. Після розводу його батьки добудовували будинок. Архітектор [PERSON] прийняв від них з дружиною заяву про відмову від земельної ділянки, вона там дала на це згоду, на той момент позивачка нічого не вимагала, вона жила в квартирі, що дали батьки. Всі роботи по будівництву виконував його батько та його знайомі. Він повністю не визнає її позов, бо вона приймала зовсім незначну участь у будівництві будинку, а яку саме суму, - він конкретно не може визначити, може сказати, що на той час було виконано незначний обсяг будівельних робіт. Він просить відмовити позивачці в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] висловила категоричні заперечення проти позову, суду пояснила, що невдовзі після одруження у її сина та невістки (позивачки) почали псуватись відносини. Чоловік їй сказав, що треба потроху розпочинати будувати будинок. Вони здали свою 3-кімнатну квартиру і їм дали дві однокімнатні квартири. Вони не завершили будівництво свого будинку, але вже переселились і проживали в ньому, у неї тоді була складна операція, тому 5 років вони самі жили без побутових зручностей. Вони невістці сказали, що залишають їй 1-кімнатну квартиру, а сину будуть добудовувати будинок. Вони залишили їй квартиру і все, що було в квартирі. Спочатку, в 1992р. вони взяли «планок», а коли в 1993р. у неї померла мама і вона отримала спадщину, то ті кошти, які вона їй залишила, вони вирішили вкласти в будівництво будинку. В будинку на той час були лише стіни та стеля і більше не було нічого. Але вони все робили для сина, а невістці, тобто позивачці вони залишили квартиру. їй відомо, що її чоловік, син та невістка ходили до архітектора [PERSON], син з невісткою там писали заяви на відмову від земельної ділянки. Згодом позивачка вигнала її сина з квартири, потім через суд його виписала, а в неї з'явився співмешканець. Через деякий час сина вони приписали до себе. Мати позивачки, її тітка та позивачка допомагали робити стелю в будинку, який розпочали тоді будувати, а всі інші роботи завершували вони самі, і своїми силами вони завершили будувати будинок. На момент розводу не було вікон, дверей, був фундамент під гараж та сарай, а далі не будували, бо не було цегли. Вона «угробила» на будівництві будинку свого чоловіка, а позивачка клялась, що їй нічого не треба, просила тільки залишити їй квартиру. На той час вона сама була прописана в тій квартирі, в якій зараз проживає позивачка. У сина з жінкою ніколи ніякого гаража не було, у сина було лише місце під гараж і він продав його за 100крб. На її думку, позивач не має права на половину будинку, як вона просить, її частина вкладу була незначною, лише при виготовленні саману, стін та стелі, а всі інші роботи виконувались вже після їх розводу з її сином. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона надрукувала лист з відмовою позивачки від земельної ділянки, невістка його підписала, потім анулювала. В 1996р. позивачка не подала позову до суду, а подала лише в 1999р., коли вже землю було переоформлено на неї (на відповідача). Вона подала в суд тільки в 1999р. за те, що незаконно на неї дали технічний паспорт. Архітектор їм сказав, що якщо будівництво будинку не завершено, то вважається, що то є всього лиш земельна ділянка, тому вона і була переоформлена із сина на неї. Вона просить відмовити в задоволенні позову. Предстаник відповідачів [PERSON] повністю солідарна з доводами своїх довірителів, суду пояснила, що на протязі всього часу розгляду справи позивачка дає неправдиві показання. В матеріалах справи, яка оглядалась судом, є запит адвоката [PERSON] від 14.04.1997р., з якого вбачається, що на зазначену дату позивачці вже було відомо про те, що в 1996р. земельна ділянка по вул. Кошового, 5 переоформлена на [PERSON] Коли позивачці було судовим рішенням відмовлено у виготовленні БТІ технічного паспорта на спірний жилий будинок, вона це рішення навіть не оскаржувала. Всі допитані в судовому засіданні свідки пояснили, - на якій стадії було будівництво будинку на момент припинення спільного проживання подружжя Борець. Вклад позивачки в будівництво був зовсім не значний. Свідок [PERSON], який був на той час головним архітектором міста Вільногірська, в суді пояснив, що всі дії виконкому були законними, а позивачка вводить суд в оману. В матеріалах справи є кілька документів, в яких тричі по-різному зазначено розмір земельної ділянки, тобто розмір земельної ділянки не відповідає тим розмірам, що були в період початку будівництва спірного будинку. Виключно з вини позивачки не були проведені судові експертизи, без яких неможливо прийняти рішення по даній справі. Виходить, що позивачці батьки колишнього чоловіка віддали квартиру, в якій вона проживає новою сім'єю, а їх спільний син [PERSON] проживає із батьком в спірному будинку. При цьому позивачка, не допомагаючи йому матеріально, не виплачуючи аліменти, проживаючи в квартирі, де частина приватизована на сина, ще й дозволяє собі претендувати на житло, де фактично проживає її син. Представник просить відмовити в задоволенні даного позову. Представник виконкому, який приймав участь на початку розгляду справи [PERSON], суду пояснив, що виділялась земельна ділянка для будівництва жилого будинку [PERSON], потім його батько писав заяву про переоформлення цієї ділянки на свою дружину. На той час вже було розпочате, але не завершене будівництво жилого будинку, тому працівникам виконкому треба було виїхати на місце, заміряти земельну ділянку, але цього не було зроблено. Представник виконкому, який в подальшому приймав участь в розгляді даної справи вважає, що всі рішення міськвиконкому є правомірними та законними, підстави для задоволення позову відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що колишньому зятю було виділено земельну ділянку, виготовили лампач і почали будувати будинок. Потім дочка і зять розійшлись і все закінчилось. Вони припинили разом проживати з серпня 1996р. Земельна ділянка виділена поряд із сватами, тобто батьками зятя і всі вони домовились, щоб побудувати дітям будинок. До серпня 1996р. було збудовано сарай, гараж, погріб, також будинок стояв майже готовий, крім опалення, були вставлені двері, вікна, скло також було вставлено у вікнах. В 1996р. її дочка наймала людей мазати будинок, а червні помазали, а в серпні вони розійшлись. Вона сама також допомагала робити лампач, накидати стелю, давала гроші. На момент розводу дочка із чоловіком жили по [PERSON], в будинку вони тоді не жили. Свідок [PERSON] суду показав, що в 1998р. до них підійшла [PERSON] [PERSON] і попросила помазати хату, вона погодилась. Першу мазку робили із соломи та глини, а в вересні 1998р. робили другу мазку, з ними провели розрахунок і після цього вони більше не зустрічались. На момент мазки одвірків не було, вікна були не застеклені, водопроводу та опалення не було, перестінки, перегородки були із саману, забору та отмосток не було, франтони також не були закладені, підлоги не було, була одна глина, електропродки на той час ще не було, він ще пропонував поставити їм розетки, господарства на подвір'ї ніякого не було, живність ніяка не ходила. Свідок [PERSON] дала аналогічні показання. Свідок [PERSON] суду показала, що в 1996р. вони з [PERSON] ходили годувати свиней в приватний будинок. Наташа їй казала, що треба це зробити, бо батьки чоловіка поїхали на море. На земельній ділянці були дві хати, між собою вони не були перегорожені. Вона від когось чула, що хату мазали в 1998р., чи були на той час встановлені ворота, - вона не пам'ятає. Свідок [PERSON] суду показала, що раніше вони всі будували собі будинки на одній вулиці, Борець почали будівництво раніше, а вона пізніше Тоді вона часто ходила до них, бачила у дворі синів [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Через деякий час [PERSON] сказала їй, що у сина з невісткою щось не ладиться, тому вони з невісткою домовились, що їй запишуть квартиру. Невістка погодилась, щоб переоформили на [PERSON] земельний участок. На той час хата стояла укрита, вікон і дверей ще не було, господарських будівель також ніяких не було тоді, також не було забору, був вільний двір. Вона бачила, що тоді забор був тільки у старих [PERSON], а у сина ще не було. Вона точно пам'ятає, що це було в 1996р., бо вона пішла на пенсію в 1995р. і часто стала до них ходити, в той час ніякого господарства, живності у сина [PERSON] не було. Свідок [PERSON] суду показала, що вона та [PERSON] мазали хату у [PERSON], хату будували [PERSON], [PERSON] та батьки. Вони мазали хату днів вісім, [PERSON] варила обіди, а мати чоловіка готувала вечерю. Це було в червні 1996 року, ще були купони. Розтвор робили [PERSON] та його брат [PERSON], за роботу з ними розраховувалась мама [PERSON], заплатила 60 млн.крб. Свідок [PERSON] суду показав, що осінню 1996р. вони за проханням [PERSON] робили кришу, її робили він, дід, [PERSON] і [PERSON]. Там тоді були голі стіни, мазали в 1998р., він тоді як раз «варив» забор, всі останні постройки робили з [PERSON] пізніше, франтонів не було, вікон та дверей також тоді не було, стояли голі стіни. Він пам'ятає, що кришу робили в 1996р., а штукатурили в 1998р, тобто тоді, коли він робив забор, штукатурили жінка, чоловік і молодий хлопець. Свідок [PERSON] суду показав, що по цій справі було дуже багато засідань, він вже давав пояснення, тому щоб нічого не переплутати, він просить приймати до уваги його колишні показання. Він пам'ятає, що до нього приходили ці забудовники з питання переоформлення земельної ділянки, приходили всі разом - батько, мати, син і, ніби-то, невістка, приходили кілька разів. Свідок [PERSON] суду показав, що на момент розпаду сім'ї його брата в будинку були криша, стіни та потолки, на момент розводу одвірків у будинку ще не було, у вікнах скло не було вставлено, перестінки були виготовлені із саману, отмосток навколо будинку не було. Про забор він точно не пам'ятає, - ніби-то забора в той час ще не було, ніяких інших постройок біля хати брата він на той час не бачив, збирались ставити франтон. Вже після розводу всі будівельні роботи було завершено. Наташа приймала участь в будівництві, вона допомагала «накидати» потолки, Він такого не пам'ятає, щоб [PERSON] допомагала його мамі по господарству. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сином [PERSON] та [PERSON] З 2004р. він проживає з батьком в спірному будинку, а прописаний в тій квартирі, де зараз живе його мати. Матеріально мати йому зовсім нічим не допомагає, а тепер ще хоче забрати цей будинок. Після розводу батьків, хоч йому було броків, але він пам'ятає, що будинок був не закінчений, там були одні стіни. Матеріалами справи встановлено наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 17.02.1990р., розірвано 26.03.1998р., що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу (т.1 а.с.8,10). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.9). Відповідно до акту депутата [PERSON] міської ради він з 18.11,2004р. проживає з батьком за адресою - м. Вільногірськ вул. О.Кошового, 5. Заявою від 26.10.1992р. [PERSON] просив виділити йому земельну ділянку для будівництва будинку (т.1 а.с.11). П.10 рішення [PERSON] міськвиконкому №347 від 25.11.1992р. йому виділено земельну ділянку №5 по вул. О. Кошового в м. Вільногірську площею 750 кв.м. (т.1 а.с.12). В заяві [PERSON] міститься відмова від земельної ділянки через відсутність можливості для подальшого будівництва (т.1 а.с.13). [PERSON] своєю заявою просить виділити їй земельну ділянку під будівництво жилого будинку по вул. О. Кошового, 5 (т.1 а.с.14). П.17 рішення [PERSON] міськвиконкому №445 від 25.11.1996р. у [PERSON] вилучено земельну ділянку (т.1 а.с.15). П.З рішення [PERSON] міськвиконкому № 476 від 16.12.1996р. (т.1 а.с.16) вказану земельну ділянку площею 500кв.м. відведено [PERSON] для будівництва жилого будинку. Заявою від 22.04.1999р., складеною та підписаною від імені [PERSON], вона просить прийняти до експлуатації завершений будівництвом будинок за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 17). Актом прийнято до експлуатації вказаний будинок, в ньому зазначено площу земельної ділянки 1227 кв.м. (а.с. 18). Рішенням міськвиконкому №179 від 30.06.1999р. затверджено вказаний акт та затверджено земельну ділянку по вул. О.Кошового, 5 площею 1227 кв.м. в постійне землекористування [PERSON] (т.1 а.с. 19). Відповідно до довідки ЖКГ (т. 1 а.с.29) однокімнатна квартира по Бульвару Миру, 15-а в м. Вільногірську Дніпропетровської області виділена [PERSON] на сім'ю з 5-ти чоловік. 01.11.1994р. [PERSON] та [PERSON] з квартири виписались. 02.10.1998р. [PERSON] виписаний з квартири за рішенням суду, в квартирі залишилось прописана [PERSON] та неповнолітня дитина. Згідно з довідкою завідуючої П'ятихатською державною нотаріальною конторою [PERSON] отримала спадщину у вигляді жилого будинку після смерті її матері, який продала 24.09.1993р. (т.1 а.с.33). У відповідності до спільного рішення адміністрації та профспілки ВДГМК від 10.04.1991р., затвердженим рішенням [PERSON] міськвиконкому №197 від 17.06.1991р. [PERSON] взамін трикімнатної квартири виділено дві однокімнатних квартири (т.1 а.с.З 5). Актом обміру встановлено площу земельної ділянки по вул. О. Кошового, 5 -983.6 кв.м. (т.1 а.с.39). Висновком судової будівельно-технічної експертизи визначено вартість спірного домоволодіння, та приведено варіанти його поділу та поділу земельної ділянки (т.1 а.с.45-64). Наданими платіжними документами підтверджено факт придбання [PERSON] будівельних матеріалів в 1990,1993,1996р.р., а також оплата робіт [PERSON] в 1997р. (т.1 а.с.84-88). В процесі розгляду справи судом було досліджено протокол первинного судового розгляду даної справи (т.1 а.с.80-168). При новому розгляді справи 24.11.2004р. судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, оплата якої позивачем не було здійснено. 30.05.2005р. справу було повернуто до суду (т.2 а.с.2,3,17). При проведенні попереднього судового засідання у відповідного до нового цивільного процесуального законодавства (т.2 а.с.21) аналогічна експертиза була призначена знову ухвалою суду від 10.02.2006р. (а.с.35). Експертами неодноразово надсилались клопотання про надання додаткових матеріалів (т.2 а.с.42,63,81,96). Через їх ненадання та надання в неповному обсязі виконати експертизу не надалось можливим, про що кожного разу було повідомлено спеціалістами (т.2 а.с.47,87,107). Ухвалою суду від 06.04.2009р. вказану експертизу було доручено провести Торгово-промисловій палаті, але через відсутність фахівця в даній галузі вона не була виконана (т.2 а.с. 161,162). З матеріалів цивільної справи № 2-490 за скаргою [PERSON] на відмову БТІ в видачі технічного паспорта на спірний будинок, яка оглянута в судовому засіданні, вбачається, що вказана скарга надійшла до суду 05.08.1999р., датована 08.07.1999р., рішенням суду від 03.11.1999р. в задоволенні скарги відмовлено. На а.с. 15 є адвокатський запит документів стосовно спірного домоволодіння. Заслухавши пояснення сторін, доводи їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, які виникли в зв'язку з перебуванням їх в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. При розгляді спірних питань, пов'язаних з поділом придбаного за період перебування в шлюбі майна, слід керуватись нормами КпШС України, який діяв на час виникнення та продовження спірних правовідносин. Згідно із ст.ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання придбаним майном. У разі поділу такого майна частки подружжя визнаються рівними. Позивач, посилаючись на вказані норми існуючого на той час сімейного законодавства, просить суд задовольнити її позов, визнавши за нею право власності на ? частину спірного будинку, який, як вона зазначає, вони з її колишнім чоловіком [PERSON] разом побудували, перебуваючи в шлюбі. В процесі судового розгляду було встановлено, що подружжя перебувало в шлюбі не значний період часу, вступили в шлюб в 1990р., а в 1996р. вже фактично припинили подружні стосунки і спільне проживання. Будинок розпочато будівництвом не з самого початку спільного проживання, а з 1993,1994р.р. На момент припинення спільного проживання спірний будинок навіть ще не було введено в експлуатацію. Також судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що через скрутне матеріальне становище сім'ї Борець, земельна ділянка, яка виділялась для будівництва будинку, в 1996р. була переоформлена на [PERSON] Це було здійснено з відому та за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Г (нині покійного батька відповідача). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], який на той час займав посаду архітектора міста Вільногірська, названі особи (батько, син та невістка) прийшли до нього на прийом, пояснили ситуацію щодо труднощів в подальшому будівництві і він їм порадив написати заяви про відмову від земельної ділянки та про оформлення її на іншу особу ([PERSON]М.) - т.1 а.с.111. За його словами, все здійснювалось спокійно, без будь-яких суперечок. Коли будинок був повністю готовий, приблизно в 1999р. його було введено в експлуатацію, оформлено на [PERSON] Таким чином, позивач ставить позовну вимогу про поділ будинку, який не належить ні їй, ні її колишньому чоловіку. Твердження позивача стосовно того, що земельну ділянку було переоформлено без її відома, нею не доведено і вони спростовано іншими зібраними по справі доказами. З даним позовом вона звернулась 12.10.2000р., а дії по переоформленню земельної ділянки відбувались в 1996р. В матеріалах цивільної справи №2-490/99 за скаргою [PERSON] на відмову БТІ в оформленні їй технічного паспорту на будинок по вул.О.Кошового, 5 в м. Вільногірську є запит представника позивача (адвоката) за 14.04.1997р., з якого вбачається, що він просить надати копію рішення міськвиконкому про переоформлення земельної ділянки з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 15 названої справи). Таким чином, у вказаний період часу позивачці вже було достеменно відомо про наявність такого рішення. Більш того, свідок [PERSON] підтвердив, що при переоформленні документів невістка була особисто присутньою. Отже, вона звернулась з зазначеним позовом поза строками позовної давності - 12.10.2000р. Немає законних підстав для скасування рішень міськвиконкому №445 від 25.11.1996. про вилучення земельної ділянки, відведеної [PERSON] та рішення №476 від 26.12.1996р. про відведення земельної ділянки [PERSON] Більш того, представник відповідачів звернулась до суду з клопотанням щодо застосування строку позовної давності. А відповідно до вимог ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дії позивача стосовно звернення з даним позовом суд розцінює як такі, що направлені на введення суду в оману, тому що позивачка, знаючи, що відбулися дії по переоформленню земельної ділянки в 1996р., більш того, в 1997р. мало місце звернення її представника з адвокатським запитом по цьому питанню, вона, недобросовісним чином здійснюючи свої процесуальні права та виконуючи процесуальні обов'язки, 12.10.2000р. звернулась з даним позовом до суду, при цьому умовчуючи відомий та встановлений факт переоформлення земельної ділянки. Крім вищенаведеного, суд вбачає з боку позивача зловживання своїми процесуальними права та обов'язками, які полягають в наступному. Згідно із ст.27 ч.2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід відмітити, що розгляд судом даної справи здійснюється повторно і відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2003р. місцевий суд зобов'язаний виконати вказівки та рекомендації суду вищої інстанції, викладені в його ухвалі. А саме : необхідно було встановити - дійсну вартість спірного будинку з надвірними спорудами на даний час, визначити вартість робіт по газифікації, улаштуванні опалювальної системи, по виконанню побілки стін та стелі, наклеювання шпалер, настилання підлоги після засипання приміщення будинку грунтом, фарбування підлоги і дверей в приміщенні будинку, визначити процент готовності будинку та надвірних споруд, об'єм виконаних по ним робіт і дійсну вартість будинку з надвірними спорудами станом на серпень 1996р. без урахування вартості робіт, виконаних після серпня 1996р. Також слід було визначити варіанти поділу будинку та варіантів поділу земельної ділянки. Також слід було усунути розбіжності та протиріччя стосовно розміру земельної ділянки, оскільки в матеріалах справи є 3 різні розміри. Апеляційний вказував на необхідність усунення протиріч стосовно вказівки різних розмірів земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок. Позивачці було запропоновано звернутись в приватне підприємство «Лада» м. Вільногірська яке виконує зазначені види робіт та має на це відповідну ліцензію для виконання документів по геодезичній, кадастровій зйомці спірної земельної ділянки з вказівкою існуючих меж земельної ділянки, її площі та усіх прив'язок існуючих будівель та споруд, (т.2 а.с.65). На позивачку було покладено обов'язок оплатити за виготовлення зазначених документів та виконання перелічених документів, однак вона, посилаючись на їх дороговизну, нічого не виконала, необхідних документів для проведення експертизи суду не надала. Для вирішення перелічених питань судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза - ухвала суду від 24.11.2004р. Однак, оскільки позивач експертизу не оплатила, справу було повернуто до суду, після чого судом було скасовано ухвалу про її призначення та призначено попереднє судове засідання, оскільки на той час вступив в силу новий ЦПК України. Ухвалою суду від 10.02.2006р. було призначено аналогічну експертизу (т.2 а.с.35). Експертами багаторазово - 13.08.2007р., 13.11.2007р., 18.04.2008р., 09.07.2008р, (а.с.42,63,81,96) надсилались клопотання про надання додаткових документів, необхідних для виготовлення висновку експертизи. Судом докладались всі можливі заходи та зусилля по витребовуванню від сторін, зокрема від позивачки вказаних документів, однак вона безвідповідально поставилась до цього питання, необхідні експертам документи не надала, що послужило підставою для неодноразового повернення справи до суду з повідомленням про неможливість надання висновків. Після повернення справи з іншої експертної установи (Торгово- промислової палати) позивач ніяких пропозицій та питань про місце проведення експертизи не висловлювала та клопотань в судовому засіданні не заявляла. Зазначена бездіяльність позивача стала наслідком тривалого розгляду даної справи, що викликало справедливе обурення відповідачів. Позивач не виконувала клопотання експертів, посилаючись на різні причини (необхідність порадитись з адвокатом, велика вартість за оплату експертизи і таке інше) - т.2 а.с. 15,84. Така пасивність та бездіяльність позивача розцінюється судом як зловживання своїми процесуальними правами та обов'язками, що суперечить вимогам ст.27, 60 ЦПК України. Вважаючи рішення [PERSON] міськвиконкому такими, що порушують її права та інтереси, позивач мала змогу на звернення щодо оскарження дій чи рішень органу місцевого самоврядування в порядку КАС України, однак цим правом вона також не скористалась. З врахування вищевикладеного суд приходить до впевненого висновку про наявність законних, обгрунтованих підстав для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed