Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-09 00:00:00

У березні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Височанської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с. Галайбино Борзнянського району по вул. Щорса, 25, загальною вартістю 26786 грн., як на спадкове майно після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 23 квітня 2002 року. Вона позбавлена можливості оформити право власності на вказане майно, оскільки в компетентному державному органі - Ніжинському МБТІ -право власності на вказане домоволодіння зареєстроване не було. Рішенням Борзнянського районного суду від 09 березня 2010 року позов задоволено; за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, веранди, сараю, сараю та погреба, загальною вартістю 26786 грн., що знаходиться у с Галайбино Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області по вул. Щорса, 25, що належало її нині покійному чоловіку - [PERSON], який помер 23 квітня 2002 року. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення місцевого суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що судом першої інстанції рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального закону. Зокрема, судом першої інстанції не було вжито заходів щодо встановлення осіб, які також мають право на спадкування. Так, апелянт зазначає, що вказаний будинок належав його бабусі [PERSON], яка померла 25 серпня 1998 року. Його батько [PERSON], який є сином [PERSON], проживав разом з [PERSON] з 11 листопада 1994 року та до дня її смерті, відповідно до ст.. 549 Цивільного кодексу (в ред. 1963 року) фактично прийняв спадщину. 15 квітня 2001 року його батько [PERSON] помер, і він в установленому законом порядку прийняв спадкове майно, яке складалось з права на земельну частку (пай). Також апелянт вважає, що його дядько [PERSON] не приймав фактично спадщину після смерті [PERSON], оскільки як до дня її смерті, так і після дядько проживав та був зареєстрований в [INFO], а довідка Височанської сільської ради щодо фактичного прийняття [PERSON] спадщини є недійсною. Вислухавши доповідь судді, пояснення представника [PERSON] -[PERSON], яка підтримала апеляційну скаргу, позивачки [PERSON], яка вважала необгрунтованими доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене судом першої інстанції рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки судом першої інстанції, виходячи з наступного. По справі встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями (веранда, погріб, сарай дерев'яний та сарай цегляний), що знаходяться в с. Галайбино Борзнянського району по вул. Щорса, 25, загальною вартістю 26786 грн., в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації не зареєстровані (а.с.6). Відповідно до довідки Височанської сільської ради від 09.11.2009 року №867, вказане домоволодіння мало статус колгоспного двору, головою якого була [PERSON], яка станом на 15.04.1991 року проживала в цьому домоволодінні та до її смерті (а.с.13). [PERSON] померла 25.08.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія на а.с. 11). Згідно повідомлення завідувача Борзнянської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] заяви про прийняття та про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавались (а.с. 17). Згідно з довідкою Височанської сільської ради (а.с.19), [PERSON] після смерті матері доглядав за господарством, проводив ремонт огорожі, будинку, обробляв земельну ділянку, чим фактично вступив у спадщину. Та обставина, що [PERSON] є сином [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] помер 23.04.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія на а.с.9). Після померлого [PERSON] 20.03.2003 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), а 05.06.2008 року - на житловий будинок, майновий пай та грошові заощадження, видано [PERSON]. Позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.8, 5). Проте судом першої інстанції допущено неповноту з"ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що в спірному домоволодінні також проживав ще один син [PERSON] [PERSON], який помер 15.04.2001 року (а.с.2). Відомості про смерть [PERSON] підтверджені свідоцтвом, копія якого є в справі (а.с.12). З наявного у справі повідомлення завідувача Борзнянської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] 11.10.2001 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) [PERSON], а [PERSON] і [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини (ах. 17). Проте суд першої інстанції не з"ясував належним чином, чи прийняв [PERSON] спадщину після смерті матері - [PERSON], не залучив до участі у справі його спадкоємця [PERSON], внаслідок чого неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що [PERSON] дійсно є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до справи. Згідно довідки Височанської сільської ради від 26.05.2010 року, [PERSON] з 11.11.1994 року проживав в спірному домоволодінні разом з матір"ю [PERSON], до дня її смерті 25.08.1998 року, і помер 15 квітня 2001 року (а.с.37). В засіданні апеляційного суду позивачка [PERSON] зазначені обставини підтвердила та пояснила, що з 1994 року та до смерті 15.04.2001 р. [PERSON] постійно проживав у спірному будинку, оскільки його вигнала дружина - [PERSON], і він став проживати разом з матір"ю - [PERSON] Відповідно до п.1 ч.і ст. 549 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року), визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що після смерті [PERSON] прийняли спадщину відповідно вказаної вище норми закону її два сина - [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] до смерті матері тривалий час постійно з нею проживав у спірному спадковому домоволодінні, та залишився там проживати і після її смерті, що підтверджується довідкою сільської ради та поясненнями позивачки, і фактично вступив у володіння спадковим майном, а згідно з довідкою сільської ради, правильність та достовірність якої не спростована, [PERSON] після смерті матері проводив ремонт огорожі, будинку, обробляв земельну ділянку, чим фактично вступив в управління спадковим майном. [PERSON] і [PERSON] після смерті матері є спадкоємцями за законом однієї черги, а тому вони спадкують її майно в рівних частках (ч. 1 ст.529 ЦК в ред. 1963 p.), тобто по 1/2 частині кожний. Враховуючи, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON], а після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON] - позивачка по справі, що [PERSON] позов про визнання за ним права власності на спадкове майно не заявлений, та враховуючи визначений у ст.. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, належить задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, та стягнути з неї на користь апелянта витрати, понесені ним у зв'язку з апеляційним розглядом справи. В зв'язку із змінами у процесуальному законі, ст.ст. 307 та 311 ЦПК України не передбачають можливості направлення справи на новий розгляд після скасування рішення у справі.

Outcome: partial