Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту володіння її батьком [PERSON] на праві власності жилим будинком, що знаходиться по вулиці 40 років Жовтня за №2 в селищі Чоповичі Малинського району, встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька, який помер 12 липня 1993 року, та визнання за нею права власності на зазначений будинок як за спадкоємницею першої черги за законом. Зазначила, що до нотаріальної контори вона не зверталася, але у відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок у нотаріальній конторі не може через відсутність у батька на жилий будинок правовстановлюючих документів. У судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що будинок був побудований батьком у 1974 році на відведеній йому земельній ділянці, про що свідчить архівний витяг протоколу засідання виконавчого комітету Чоповицької селищної ради. Проте документи на будинок батько не оформив. З часу забудови і до смерті батька вона проживала разом з ним у цьому будинку. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем, за наявності законних підстав суд може ухвалити рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог суд визнає, що позов підлягає задоволенню. Позивачка є дочкою [PERSON], який помер 12 липня 1993 року, та відповідно до ст.529 чинного на той час Цивільного кодексу України спадкоємцем першої черги за законом на його майно (а.с.4,19,20,32). Земельна ділянка під забудову жилого будинку площею 0,07 га виділена [PERSON] рішенням виконавчого комітету Чоповицької селищної ради від 18 квітня 1973 року (а.с. 15). Інші документи не відшукані. Довідками Чоповицької селищної ради, свідченями свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що житловий будинок за №2 по вулиці 40 років Жовтня селищі Чоповичі був побудований батьком позивачки у період 1973-1974 років. Він проживав і був зареєстрований у цьому будинку до смерті. Свідки також засвідчили, що для будівлі покійний купив на знос хату в селі Мелені, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.07.1974 року (а.с.8-9). Таким чином суд визнає доведеним, що [PERSON] проживав в цьому будинку, володів ним і користувався з дня забудови по день смерті, що свідчить про підстави для встановлення факту володіння будинком на праві власності. Від встановлення даного факту залежить реалізація спадкового права заявниці на спадкове майно.? Згідно довідки виконкому Чоповицької селищної ради позивачка зареєстрована та проживає в [INFO] з 1974 року по даний час, що відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року свідчить про те, що вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину (а.с.7,21). Малинською державною нотаріальною конторою спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заведена. Інших спадкоємців немає. Малинське районне державне комунальне підприємство по технічній інвентаризації, виготовивши технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду та визначивши його інвентаризаційну оцінку, не зареєструвало право власності на померлого, що позбавляє можливості позивачку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно в нотаріальній конторі. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок померлого [PERSON], які в силу ч.4 ст.25 Цивільного кодексу поновити неможливо, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Позивачка, будучи потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.27), звільнена від сплати судового збору в силу п. 1 8 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993р. Судовий збір у розмірі 583рн.47коп. у відповідності до ст.88 ЦПК суд покладає на відповідача.

Outcome: approved