Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до філії «Харківського головного регіонального управління» Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що з 20 березня 2008 року позивач працював на посаді інкасатора Бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського ГРУ «ПриватБанк». 17 квітня 2009 року згідно наказу № ZAKL-2009/1-2515 його було звільнено з посади інкасатора в звязку з втратою довіри в порядку п.2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновку службового розслідування. Позивач вважає, що ним не було вчинено ніяких винних дій, що були б підставою для втрати довіри з боку власника або уповноваженого органу, оскільки висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам справи, які мали місце. Службовим розслідуванням встановлено, що 27 березня 2009 року інкасатор бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського головного регіонального управління «ПриватБанк» [PERSON], [INFO] згідно встановленого маршруту, приблизно о 16 годині 45 хвилин отримав і касі у касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» [PERSON], [INFO] інкасаторський мішок з 1 880.00 ЕВРО та 2 500.00 доларів США, в якому також знаходились прибутково-видатковий ордер № 1 та № 2 на вказану суму. Проте інкасаторський мішок з вказаними коштами до каси перерахунку не надійшов, що повідомляється в пояснення старшого касира каси розрахунків [PERSON] Позивач зауважує також, що служба безпеки чомусь не враховує, що після отримання позивачем інкасаторського мішка в відділі № 66 він поклав його в машину, як того вимагає Інструкція. Після цього він разом з водієм та двома міліціонерами відправився далі по маршруту та жодного разу коли позивач виходив з машини, він був у супроводі одного міліціонера, а другий залишався в машині разом з водієм. Під час маршруту того дня до інкасаторських мішків крім позивача мали доступ ще три чоловіка, а саме водій інкасаторської машини та два міліціонера. Після проведення інкасації всіх вказаних на маршруті пунктів вони відправились до відділення, що знаходиться у м. Харкові на вул. Красношкільній набережній. У гаражному боксі позивачем та водієм було проведено розгрузку інкасаторський мішків. Міліціонери весь цей час залишались в гаражі поряд з інкасаторської машини. Під час здачі інкасаторських мішків з грошовими коштами старший касир перерахунку [PERSON] не мала ніяких претензій до [PERSON] щодо кількості мішків та суми грошових коштів в них. Претензії щодо зникнення інкасаторського мішка з грошовими коштами у сумі 1 880. 00 ЄВРО та 2 500.00 доларів США були предявлені лише по спливу чотирьох днів, а саме 31.03.2009 року. Позивач після уточнення позовних вимог, просить суд скасувати наказ № ZAKL 2009/1-2515 від 17.04.2009 року Харківського ГРУ «ПриватБанк» про звільнення його за п. 2 ст. 41 КЗпП України в звязку з втратою до нього довіри, поновити його на посаді інкасатора Бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського ГРУ «ПриватБанк», стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17 959,58 грн.,заробітну плату за відпрацьований час в розмірі 1525,87 грн. В судовому засіданні позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі . Представник відповідача позовні вимоги не визнав та у своїх пояснення суду зазначив, що 30.03.2008 року [PERSON] прийняти на роботу до Харківського ГРУ «ПриватБанк» на посаду інкасатора Харківського ГРУ «ПриватБанк». 27.03.2009 року бригада інкасації Харківського ГРУ Приватбанку проводила інкасацію згідно затвердженого графіку інкасації. В той час бригада складалась зі старшого бригади інкасатора [PERSON], інкасатора водія [PERSON] та двох співробітників міліції [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до графіку інкасування, затвердженого керівником Бізнесу «Перевозка цінностей та інкасування» Харківського ГРУ «ПриватБанк» [PERSON], 27.03.2009р. інкасатори серед іншого повинні були вивезти з відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» надлишкові кошти каси. Старший бригади [PERSON] отримав в касі відділення № 66 у касира-операціоніста [PERSON] для вивезення 1880,00 ЄВРО та 2500,00 доларів США, після чого відповідно до Інструкції, розписався в прибутково-видаткових касових ордерах № 1 та № 2 про отримання зазначених сум. Відповідно до п. 9 гл. 2 розділу ІІІ Інструкції доставлені і банківську установу валютні цінності інкасатори здають відповідальним особам під розпис. Відповідно до п. 4 гл. 3 розділу ІІ Інструкції під час виконання завдань з перевезення валютних цінностей та інкасації коштів відповідальність за роботу всієї бригади покладається на старшого бригади інкасації. Саме [PERSON], як старший бригади, безпосередньо отримував під розпис кошти, що інкасувались в той день та повинен був особисто здати під розпис до каси перерахунку. Відповідно до п. 1 Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 27.03.2008 року укладеного між Харківським ГРУ «ПриватБанк» та [PERSON] останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку довірених йому цінностей. Допитаний свідок [PERSON], пояснив, що дійсно [PERSON] як інкасатор та старший бригади, 27.03.2009 року проводив інкасацію обєктів, після чого вони приїхали в банк, де останній передав всі мішки з грошами в касу, при цьому в автомобілі будь-яких предметів не залишилось. Зазначив , що раніше як водій-інкасатор раніше розписувався в журналі прийнятих сумок , однак чому в той день не розписався пояснити не міг. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи наказом № Є.НА-КН-2008-192 від 26 березня 2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду інкасатора ГРУ «ПриватБанк» у підрозділ Бізнес «Перевозка цінностей та інкасації». Згідно висновку службового розслідування від 17.04.2009р. встановлено, що 27 березня 2009 року інкасатор бізнесу «Перевозка цінностей і інкасації» Харківського головного регіонального управління «ПриватБанк» [PERSON], [INFO] згідно встановленого маршруту, приблизно о 16 годині 45 хвилин отримав і касі у касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» [PERSON], [INFO] інкасаторський мішок з 1 880.00 ЕВРО та 2 500.00 доларів США, в якому також знаходились прибутково-видатковий ордер № 1 та № 2 на вказану суму. Проте інкасаторський мішок з вказаними коштами до каси перерахунку не надійшов, що повідомляється в пояснення старшого касира каси розрахунків [PERSON] 17 квітня 2009 року на підставі наказу № ZAKL-2009/1-2515 позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України, в зв'язку з втратою довіри. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Крім того, суд зазначає, що втрата інкасаторського мішка з грошовими коштами сталась також в наслідок халатних дій інших працівників Харківського ГРУ «ПриватБанк», які несумлінно та недбало ставилися до своїх обовязків. Так відповідно до пояснень касира-операціоніста відділення № 66 Харківського ГРУ «ПриватБанк» [PERSON] з питання проведення операції інкасації в програмному комплексі SYBRIDGE, вона вказує, що операція була проведена 27.03.2009 року в 1701 . Відповідно касир [PERSON] під час перевірки каси 27.03.2009р. повинна була встановити відсутність інкасаторського мішку бо данні програмному комплексі SYBRIDGE повинні відповідати зданим грошовим коштам, що підтверджується поясненнями касира [PERSON] Вимоги п. 9 гл. 2 Розділу ІІІ Інструкції передбачають, що інкасатор здає грошові кошти під розпис, таким чином касир приймає їх також під розпис, однак касир [PERSON] не вимагала від інкастора здачі коштів та самостійно здійснила їх прийом. Касир [PERSON] у поясненнях вказує, що бачила в даних програмного комплексу SYBRIDGE залишки грошових коштів у ЄВРО та доларах, однак не звернула на це уваги та зазначила, що каса збіглась. Також відповідно до журналу від 27.03.2009 року мішки були прийняті не тільки від інкасатора [PERSON], а також і від інкасатора [PERSON]. Таким чином за здачу грошових коштів відповідали обидва інкасатори . За таких обставин суд дійшов висновку про достатність підстав втрати довіри зокрема до позивача та наявність підстав для звільнення його за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив належним чином розрахунок при звільненні з позивачем [PERSON] В порушення вимог ст. 136 КЗпП України, відповідно до наказу про звільнення [PERSON] від 17.04.2009р. № ZAKL-2009/1-2515, при розрахунку з ним, відповідачем із суми кінцевого розрахунку утримувались грошові кошти в рахунок погашення шкоди в повному обсязі. Згідно інформації відповідача позивачу в разі його звільнення було нараховано 1862,17 грн., за утриманням податків та відрахувань сума складає 1525,87 грн. 27.05.09р. меморіальним ордером відповідач списав грошові кошти, що підлягали виплаті позивачу у випадку його звільнення у сумі 1525,87 грн., оскільки вважав що діями позивача завдана шкоди на суму 39385,40 грн. Проте п. 3 ч. 2 ст. 127 КЗпП України передбачено, що за наказом власника підприємства відрахування із заробітної плати працівника для покриття їх заборгованості підприємству при відшкодуванні шкоди завданої з вини працівника відбувається відповідно до ст. 136 КЗпП України, а саме покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Тому при утриманні цієї заборгованості з працівника перед підприємством із сум кінцевого розрахунку при звільненні необхідно враховувати обмеження на утримання, що встановлені ст. 128 КЗпП України. Таким чином стягнення із сум заробітної плати працівника недостачі в розмірі понад середньомісячної заробітної плати можливе лише на підставі заяви працівника (добровільно) або на підставі рішення суду. Відповідачем не надано до суду рішення про стягнення з позивача зазначених сум. Отже відповідачем в порушення закону не проведено повний розрахунок з позивачем, а отже вимога, щодо стягнення суми 1525,87 грн. за відпрацьований час підлягає задоволенню. Посилання відповідача на те, що пропущено тримісячний строк звернення до суду передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України судом не приймається до уваги, оскільки позивач в межах зазначеного строку подав позовну заяву до суду, уточнення позовних вимог здійснено відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України якою передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі предявлених доказів. На пiдставi викладеного,

Outcome: partial