Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить зобов'язати відповідача передати йому металевий гараж розміром 3,5 X 6,5, розташований на вул. Райбульвар, 65 в м. Кіровограді та не перешкоджати йому у користуванні даним гаражем. Також, стягнути з відповідача понесені ним витрати на юридичну допомогу у сумі 500.00 грн. та 30грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На обґрунтування вимог зазначав, що на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів № 515 від 19.09.1984 року та письмового дозволу від 24.08.1984 року ним був розміщений металевий гараж розміром 3,5 X 6,5 м за адресою вул. Райбульвар, 65 в м. Кіровограді. В цьому ж році придбав металевий гараж у [PERSON], в який ставив власний автомобіль „Таврія", отриманий в зв'язку з інвалідністю. В подальшому на прохання брата, який за родом занять тривалий час перебуває за межами міста, передав йому гараж в тимчасове користування для зберігання його автомобіля, а власний автомобіль зберігав у тестя. За відсутності брата його дружина [PERSON] продала автомобіль, що зберігався в гаражі та обмежила доступ до гаража позивачу, змінивши замки. Вказувала що гараж належить тепер їй, оскільки купила його в чоловіка за 400доларів США, а речі [PERSON] які там зберігались викинула. В зв'язку зі смертю тестя позбавлений можливості безкоштовного зберігання власного автомобіля, витрачаючи на стоянку 6 грн. щодня. За наведених обставин просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, уточнивши, що просить усунути перешкоди користування позивачем гаражу, шляхом передачі йому ключів від нього відповідачем. [PERSON] (ПІБ згідно паспорту) проти позову заперечила, зазначала, що є неналежним відповідачем, оскільки лише користується спірним гаражем та має від нього ключі, а фактично він належить [PERSON], яка його придбала у її чоловіка - [PERSON] та сплачує за нього платежі до ЖЕК № 15, останнє підтверджується наданою до суду довідкою. Не заперечувала, що в свій час спірний гараж було придбано позивачем та його дружиною [PERSON] у [PERSON]. Зазначила, про відсутність необхідності повторного допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних при заочному розгляді даної справи, пославшись, що їх свідчення відповідають дійсності. Судом до участі у справ в якості відповідача було притягнуто [PERSON]. [PERSON] проти позову заперечила, вказала, що у 1996році придбала спірний гараж у тестя - [PERSON] (брат позивача),спочатку зазначивши що сума угоди становила 500 доларів США, потім вказала, що даний гараж був переданий їй [PERSON] за борги перед нею. У 2007році її чоловіку Кіровоградською міськрадою, як інваліду ВВВ, було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою для гаражного будівництва, біля будинку №65. Вважає металевий гараж, розташований на вул. Райбульвар, 65 в м. Кіровограді своєю власністю. Представник відповідачів проти позову заперечила, зазначала, що металевий гараж, розташований на вул. Райбульвар, 65 вибув із володіння позивача шляхом продажу його брату - [PERSON], а від нього перейшов у власність до [PERSON] Таким чином, вважає позовні вимоги необгрунтованими та просила відмовити у їх задоволенні. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Встановлено, що згідно рішення № 515 від 19 вересня 1984 року Кіровської районної Ради народних депутатів [PERSON], інваліду праці, проживаючому по вул Райбульвар, 65, кв. №16, надано дозвіл на встановлення тимчасового металевого гаража розміром 3,5X6,5 м. без права виконання земельних робіт та права передачі другій особі за адресою вул. Райбульвар № 65. Допитані при заочному розгляді справи свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили придбання позивачем саморобного металевого гаража в 1984році у [PERSON] Відповідачі не заперечували, що спірний гараж був придбаний позивачем у [PERSON]. При розгляді даної справи після скасування заочного рішення на задоволення клопотання відповідача були допитані наступні свідки. Так, сестра [PERSON] [PERSON], показала, що в січні 1994року перебуваючи в гостях на квартирі [PERSON] була свідком передачі [PERSON] своєму брату [PERSON] 500доларів СІЛА за металевий гараж. Підставою такого правочину було придбання [PERSON] автомобіля в зв'язку з чим виникла потреба у його зберіганні. Передача гаража та коштів документально не оформлялась. Зі слів сестри знає, що в подальшому спірний гараж було продано приблизно у 1996році їх матері [PERSON] Свідок [PERSON], показала, що є близькою подругою [PERSON], остання є хрещеною матір'ю її сина. З грудня 1993р. до кінця 1994року мешкала в 26 квартирі, розташованої у першому під'їзді, будинку 65 по вул. Райбульвар, тобто по сусідству з подругою. Перебуваючи в гостях у [PERSON] з нагоди святкування новорічних свят у січні 1994року, була свідком передачі коштів від [PERSON] [PERSON] [PERSON], як зрозуміла з розмов за металевий гараж, що належав позивачу. Ні виду валюти ні номіналу передаваємих банкнот не бачила. Починаючи з 1994року і по час зникнення у 1997році спірним гаражем користувався [PERSON]. Про продаж [PERSON] гаражу сім'ї [PERSON] їй не відомо. Згідно до ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом достеменно встановлено і не заперечується сторонами, що у 1984році позивачем був придбаний спірний металевий гараж розміром 3,5X6.5м. та ним в подальшому встановлений на вул. Райбульвар, 65. Суд вважає, що відповідачами не доведено, що спочатку [PERSON] придбав спірний гараж у позивача, а в подальшому його власником стала [PERSON] З допитаних за клопотанням відповідача свідків, неупереджених осіб не встановлено. Довідки з ЖЕК №15 про внесення плати за спірний гараж [PERSON] не підтверджує набуття нею права власності. Вказане є підставою до задоволення позову. Враховуючи, що як [PERSON] так і [PERSON] вказали, що ключі від спірного гаражу знаходяться у них, суд вважає за доцільне зобов'язати кожного з відповідачів повернути ключі від металевим гаражем, розміром 3,5X6.5м., розташованого на вул. Райбульвар, 65 позивачу, таким чином усунувши [PERSON] перешкоди в його використовуванні. Суд відмовляє у вимозі про стягнення з відповідачів 500грн., витрачених позивачем на оплату юридичної допомоги. Так, згідно до п.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на час подачі позову та оплати коштів за надання юридичної допомоги, позивач згідно довіреності уповноважив [PERSON] бути його представником в суді (а.с.26). Угода про надання юридичної допомоги не укладалась. Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст. .26,42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу . ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника в суді. Тому підстав для стягнення витрат по оплаті допомоги за послуги [PERSON], як приватного юриста у суду немає. На підставі викладеного, ст. ст. 386,387 ЦК України,

Outcome: partial