Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-05 00:00:00

У травні 2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до Євпаторійського управління праці та соціального захисту населення Євпаторійської міської Ради про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості на оздоровлення за 2007 рік. Позовні вимоги вмотивовані тим, що внаслідок настання інвалідності після участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання щорічної суми на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, однак відповідачем допомога виплачувалася в значно менших розмірах. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від надання йому вказаних коштів в повному обсязі, просив визнати дії Євпаторійського управління праці та соціального захисту населення Євпаторійської міської Ради неправомірними в частині відмови у виплаті сум на оздоровлення йому за 2007 рік, стягнути на його користь недоотриману суму в розмірі 1 880 грн. на оздоровлення за 2007 р. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог та підтвердив мотиви та обґрунтування, вказані в позові. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування. Представник відповідача - Євпаторійського управління праці та соціального захисту населення Євпаторійської міської Ради в судове засідання не зявився , надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. У своїх письмових запереченнях позов не визнав з тих підстав, що згідно постанови Кабінету міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 2-ї групи за 2007 р. складає 120 грн. Виплати у вказаному розмірі були зроблені позивачу, тому представник вважає з цих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню та просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги, викладені в позові, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що позивач є інвалідом 2-ї групи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - закон № 3054-ІІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення, у розмірі: інвалідам першої і другої груп - пять мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальні заробітні плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Позивачу 15.03.2010 р. відповідачем було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 120 гривен, згідно постанови Кабінету міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується довідкою відповідача. 15.03.2010 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про виплату різниці між виплаченими йому сумами щорічної допомоги на оздоровлення за вказаний період та розміром, передбаченим ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року встановлені конкретні розміри допомоги на оздоровлення у визначеній сумі, що суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Цим законом встановлено розмір такої допомоги як кратну відносно розміру мінімальної заробітної плати величну на час виплати. Як вбачається зі змісту Законів України № 1766-111 від 01.06.2000 р. «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2000 рік», № 2896-111 від 13.12.2001р. «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік», № 1328-IV від 25.11.2003 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік»», № 372-ІV від 26.12.2002 р. «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік, № 2285-IV від 23.12.2004 р. «Про Державний бюджет України на 2005 рік та № 2505-IV від 23.12.2004 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік, № 3235-IV від 20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік та деяких інших законодавчих актів України, № 489-V від 19.12.2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік що приймались у період 2000-2007 років стосовно розмірів мінімальної заробітної плати за вказані періоди, ними не встановлювались обмеження щодо застосування розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених цими нормативними актами, зокрема, для реалізації положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З моменту прийняття постанов від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлені ними розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишались незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати. Крім того, враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного захисту, Верховна Рада України внесла доповнення до ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон № 231-У від 05.10.2006 р.) В звязку з цим необхідно зазначити, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та її гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Згідно зі ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обовязком держави. Ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від інших обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тому суд вважає, що дії відповідача по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, які не відповідають встановленим у ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є такими, що порушують конституційні права позивача [PERSON] на здоровя та належний соціальний захист. Враховуючи викладене, а також те, що ані Верховною Радою України, ані Кабінетом Міністрів України за вищезазначений період не приймалось рішень щодо подальшого врегулювання питання виплати та розмірів щорічної допомоги на оздоровлення за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то виходячи з загальних посад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, в даному випадку підлягають застосуванню саме норми ст. 48 згаданого Закону та норми відповідних Законів України, якими встановлювався розмір мінімальної заробітної плати за час, що сплив після прийняття постанов № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим , акти органів місцевого самоврядування, накази і інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ і організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі N 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, зокрема, пункт 13 ст.71. якими призупинена дія ч. 5 ст. 13 вищезазначеного Закону. Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі N 10-рп від 22.05.2008 р. за конституційним поданням Верховного Суду України та 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 65 розділу 1. пунктів 61,62,63,66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 ст.67 розділу 1, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема, пункт 28 розділу 2, якими внесені зміни до ст..48 вищезазначеного Закону, згідно яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Тобто з часу оголошення вищезазначених рішень Конституційного Суду України, а саме з 09.07.2007 р. та 22.05.2008 р. відповідно. З цих підстав суд вважає, що позивач дійсно має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі, передбаченому ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення недоотриманих виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, виходячи зі слідуючого розрахунку. Згідно Закону України № 489-У від 19.12.2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік розмір мінімальної заробітної плати на 15.03.2007 року (момент виплати за заборгованості за 2007 р.) становить 400 гри. З урахуванням отриманої [PERSON] суми - 120 гривень та розміру мінімальної заробітної плати на час виплаті йому частини допомоги - 400 грн.; - на користь позивача підлягає стягненню за 2007 рік 1880 грн. (400 грн. х 4) - 120 грн). Щодо тверджень представника відповідача про пропуск строку позивачем для звернення до суду, суд вважає ці твердження необґрунтованими з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості на оздоровлення за 2007 рік у березні 2010 року, тобто дізнався про порушення його прав у березні 2010 року. Тому суд вважає, що позивачем не пропущений 3-х річний процесуальний строк для звернення до суду. Згідно п.7 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито та п.5 ч.4 ст.81 ЦПК України органи соціального забезпечення звільнені від сплати державного мита. На підставі викладеного,

Outcome: approved