Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що перебуває з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах впродовж восьми років, вони мають спільних дітей, [INFO] та [INFO]. Нещодавно їй стало відомо, про укладення її чоловіком [PERSON] договіру поруки № 3059-005/07Р від 27.04.2007р., за яким взяв на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність перед АКБ «Правекс-Банк» за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, щодо сплати грошової суми у розмірі 9492, 00 доларів СІЇЇА та відсотків, неустойки та будь-якого збільшення цієї суми. Позивачка просить визнати недійсним даний договір посилаючись на те, що він укладений без її, як дружини, згоди, не зважаючи на те, що за даним договором, т.я. взяв на себе зобов'язання з розпорядження у майбутньому майном, що належить їх сім»ї на підставі спільної сумісної власності, в разі настання певних юридичних фактів. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник АКБ «Правекс-Банк» позивні вимоги не визнав посилаючись на відсутність підстав для його задоволення, т.я. при укладанні вказаного договору поруки були дотримані всі вимоги діючого законодавства, яке не передбачає згоду дружини особи, яка укладає такий договір. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду встановлено, що 27.04.2007року між [PERSON] та АКЮ «Правекс-Банк» укладено договір поруки 3059- 005/07Р, за яким [PERSON] взяв на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за кредитним договором, щодо сплати грошової суми у розмірі 9492, 00 доларів США, відсотків, неустойки та будь-якого збільшення суми кредиту. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та зазначенні умов договору. Договір укладено в письмовій формі, як це передбачено ст.. 208 ч. 2, ст.. 547 ЦК України та не передбачає нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.. 533 ЦК України, поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання за ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов»язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю. Тому, надання угоди одного подружжя на укладання другим подружжям договору поруки не передбачено чинним законодавством. При зверненні до суду позивачка також посилається на норми Сімейного Кодексу України, а саме на ст. ст. З ч.' 2, ст. 61, 63,74 СК України. Переліченими нормами передбачено, що, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Але, під час судового розгляду встановлено, що факт спільного проживання однією сім»єю позивачки з [PERSON] та наявність спільного майна, не було встановлено в порядку діючого законодавства. Посилання позивачки на наявність з відповідачем [PERSON] спільних дітей не свідчить про вищенаведене. Крім того, з договору поруки вбачається, що при підписанні договору [PERSON] власноручно внесені відомості про його сімейний стан, згідно з якими, він є розлученим. Такі ж відомості [PERSON] були надані при оформленні анкети-заяви поручителя, яка долучена до справи відповідачем АКБ «Правекс-Банк» ( а.с. 27-28). Викладене свідчить про те, що права позивачки укладанням вказаного договору поруки не порушено. Поряд з цим, ст.. 370 ЦК України, передбачає право співвласників на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed