Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

Позивач, вточнивши свої позовні вимоги остаточно наполягав на: поновленні процесуального строку для подачі позовної заяви до суду директора ЗОШ-1-111 ступенів с. Коханівка, Ананьївського району, Одеської області з 27-,1.08.2003р.; визнанні незаконними, в частині що стосуються його звільнення з посади директора ЗОШ 1-3 ступенів с. Коханівка, Ананьївського району Одеської області з 27.08.03р., наступні розпорядження Ананьївської райдержадміністрації та накази по відділу освіти Ананьївської райдержадміністрації, а саме: а) розпорядження Ананьївської райдержадміністрації від 14.07.2003 року № 190 «Про реорганізацію навчальних закладів району», як такі що суперечать вимогам п.6 ст. 11 Закону України «Про загальну середню освіту»; накази по відділу освіти: б) наказ № 148 від 27.06.2003р. «Про реорганізацію загальноосвітніх шкіл району»; в) наказ № 184 від 27.08.2003 р. «Про вивільнення працівників загальноосвітніх навчальних закладів»; г) наказ № 185 від 27.08.2003 р. «Про призначення працівників загальноосвітніх навчальних закладів»; д) наказ № 37 від 27.08.2003 р. «Про вивільнення працівників загальноосвітніх навчальних закладів», е) наказ № 38 від 27.08.2003 р . «про призначення працівників загальноосвітніх навчальних закладів»; ж) наказ № 159 від 16.07.2003р. «Про створення конкурсної комісії»; з) наказ № 70 від 01.09.2003 р. «Про перевід [PERSON] на посаду директора НВК - ЗОШ 1-111 ступенів-дитячний садок» с. Коханівка Ананьївського району Одеської області з 01.09.2003 року на підставі рішення конкурсної комісії і скасувати їх; на поновленні його на роботі на посаді директора ЗОШ 1-3 ступенів с. Коханівка, Ананьївського району, Одеської області з 27.08.03р. також, на стягненні з відповідачів - відділу освіти Ананьївської райдержадміністрації та [PERSON] на його користь різницю між заробітною платою директора школи та вчителя фізичного виховання з 27.08.2003р. по 01.01.2008р., яка становить 20703 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 17 000 гривень, судові витрати у розмірі 2135 гривень, мито у сумі 170 грн., а всього на загальну суму 40008 грн. 25 коп. Представник відділу освіти Ананьївської райдержадміністрації позов не визнав, стверджуючи, що позивач не був звільнений з роботи, а переведений на іншу посаду, вчителя згідно власної заяви від 27.08.2003 р. тому підстав для задоволення його позову не має. Представник Ананьївської райдержадміністрації та [PERSON] жодного разу у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися, не надали цьому поважних підстав, чому суд вважає можливим розглянути справу по суті без їх участі. Представник Головного Державного казначейства в Оденській області також позов не визнав та надав свої заперечення, в яких позов не визнав стверджуючи, що головне управління Державного казначейства України в Одеській області є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало. Позивач не знаходився в трудових відносинах з головним управлінням Державного казначейства України в Одеській області, тому за діючим законодавством неможливо передбачити покладання на останнього відповідальності по позовним вимогам. Позивач не зазначив в чому для нього заподіяна моральна шкода і ніяких доказів цьому суду не надав. З цих підстав просив позов залишити без задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. По-перше, суд вважає можливим поновити позивачу термін для звертання з позовом до суду з тих підстав, що ст.. 233 ч. 1 КЗпП України передбачає місячний термін для звернення працівника з позовом про поновлення на роботі з моменту, коли він отримав копію наказу про своє звільнення або з дня отримання ним своєї трудової книжки, а по іншим спорам - у тримісячний термін з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач же і досі не був ознайомлений з наказом про своє звільнення з посади та не отримував трудової книжки. А по-друге, матеріали справи містять відомості про численні звертання позивача, починаючи з серпня 2003 року до державних установ влади усіх рівнів - адміністрацій, прокуратури, депутатів тощо з приводу незаконного його звільнення з посади директора Коханівської середньої загальноосвітньої школи. І лише не отримавши відповіді змушений був у травні 2005 року звернутися з позовом до суду. Встановлено, що з 18 серпня 1987 р. позивач працював в Коханівської середньої загальноосвітньої школи Ананьївського району Одеської області на посаді її директора. На підставі розпорядження Ананьївської райдержадміністрації Одеської області від 25.06.2003р. № 178 «Про стан роботи з ветеранами війни та праці в Ананьївському районі» відділом освіти Ананьївської райдержадміністрації Одеської області з порушенням вимог п.1 ч. 1 ст. 40 та ст.. 42, ст.. 49-2, 49-4 КЗпП України був виданий наказ № 148 від 27.06.2003р. «Про реорганізацію загальноосвітніх шкіл району» згідно якого було постановлено «вивільнити та поставити на облік в районний центр зайнятості населення» крім інших і ЗОШ 1-111 ступенів с. Коханівки з пізнішим виправленням в п. 1 цього наказу, де вже було вказано «вивільнити і повідомити районний центр зайнятості населення і працівників…». Не закінчивши процедуру звільнення позивача з посади директора ЗОШ 1-111 ступенів с. Коханівки, Ананьївського району Одеської області, не виконавши повністю розпорядження Ананьївської райдержадміністрації № 190 від 14.07.2003р. «Про реорганізацію навчальних закладів, не узгодивши його з Коханівською сільрадою Ананьївського району Одеської області п. 1 ст. 32 Глави 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 23 липня 2003 р., в порушення ст.. 11 п. 6 Закону України «Про загальну середню освіту» відділ освіти Ананьївської райдержадміністрації оголошує конкурс на заміщення вакантної посади директора школи з вимогами до кандидата: - вища (педагогічна) освіта, володіння державною мовою, стаж роботи на керівні посаді - не менше 3 років. При цьому сам конкурс було проведено з грубими порушеннями, а саме: станом на 23.07.03р. вакансії посади директора НВК «ЗОШ 1-111 ступенів - дитячий садок» Коханівка, Ананьївського району Одеської області не було (довідка відділу освіти Ананьївської райдержадміністрації від 29 січня 2007 р. № 55) бо на цій посаді працював позивач, як не було її і на 27.08.03р. (коли відбувався конкурс), тому що позивач заяву про своє звільнення не писав та не звільнявся. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 20 Закону України «Про освіту», ст.. 28 Закону України «Про загальну середню освіту» та постанови КМ України від 12.03.03р. № 306 (що регламентує ліквідацію, реорганізацію, створення НВК) «Положення про НВК» п. 15 «Управління НВК» - не передбачають конкурсу на посаду керівника загальноосвітнього навчального закладу. Дане положення визнано Управлінням освіти і наукової діяльності Одеської облдержадміністрації (лист від 18.09.07р. № А-07-07/435). До того ж, за підсумками проведення конкурсу на посаду голови школи була обрана гр.. [PERSON] , яка заздалегідь не відповідала вимогам оголошеного конкурсу зі стажем праці на керівній посаді у 1 рік і не мала права брати участь у конкурсі зовсім. Відповідно довідки № 485 від 23.06.05 р. Ананьївського райцентру зайнятості вбачається, що 17.06.2003 р. центром отриманий звіт про вивільнення осіб і через 2 місяці відділ освіти повинен був надати список осіб, які фактично вивільнені. Але, підтвердження цьому центр не отримував. На підставі конкурсу від 27.08.03р. відділ освіти Ананьївської райдержадміністрації видає наказ № 70 від 01.09.2003р. про перевід [PERSON] на посаду директора зазначеної школи з 01.09.03р. на підставі рішення конкурсної комісії від 27.08.03р., який не є правомірним у зв`язку з наведеним вище стосовно і проведення конкурсу на зайняття визначеної посади і стосовно вимог щодо кандидата на посаду. У подальшому відділ освіти Ананьївської райдержадміністрації видає наказ № 37 від 27.08.03р. «Про звільнення педпрацівників за ст.. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією загальноосвітніх навчальних закладів», а наказом № 38 від 27.08.03р. «Призначає педагогічних працівників. Він же видає наказ № 184 від 27.08.03р. про вивільнення працівників за ст.. 40 п.1 КЗпП України з 27.08.03р. у зв`язку з реорганізацією наступних загальноосвітніх навчальних закладів, а наказом № 185 від того ж числа призначає працівників загальноосвітніх навчальних закладів з 27.08.03р. Крім того, наказом № 70 від 01.09.03р. відділ освіти призначає на посаду директора НВК-ЗОШ 1-111 ступенів - дитячий садок» с. Коханівка Ананьївського району Одеської області [PERSON] . У порушення вимог ст.. 47 КЗпП України позивача не ознайомили з наказом про його звільнення не отримував тоді він і трудову книжку. Крім того 17.06.03р. Ананьївським районним центром зайнятості був отриманий звіт про вивільнення осіб згідно наказу. І через 2 місяці відділ освіти повинен був надати відомості до центру про особи, які вивільнені. Але, таке підтвердження Ананьївський центр зайнятості не отримував, тому зазначені працівники шкіл у зв`язку з реорганізацією вивільнені не були. Таким чином, навіть Ананьївський центр зайнятості підтверджує той факт, що фактично реорганізації навчальних закладів згідно наказу відділу освіти № 148 від 27.06.03р. та розпорядження Ананьївської райдержадміністрації № 190 від 14.07.03р. як такої не відбулося бо вона не зареєстрована у державному органі, яким є Ананьївський центр зайнятості, і, відповідно не було ніякої реорганізації ЗОШ 1-111 ступенів с. Коханівка. У підсумку оскаржених наказів та дій відповідача позивача з 27.08.03р. було звільнено з займаної посади директора школи та за його заявою переведено на посаду вчителя фізичного виховання, на якій пропрацював до 12.10.05р. доки не перейшов до іншого місця роботи. Таким чином встановлено, що всі оскаржені накази не відповідають ст.. 11 п. 6 Закону України «Про загальну середню освіту, п. 1 ст. 32 гл. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч.3 ст. 22 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії їх діяльності» і повинні бути скасовані з поновленням позивача на посаді директора школи з 27.08.03р. по 12.10.05р.; саме за цей період з відповідача (а саме з відділу освіти Ананьївської райдержадміністрації бо з нею а не з [PERSON] позивач знаходився у трудових стосунках) повинно стягнути на користь позивача несплачену різницю коштів між посадою директора школи та вчителя фізичного виховання. Розмір такого стягнення складає 7121 грн. 18 коп., а саме з 27.08.03р. по грудень 2003р. включно зарплатня директора школи становила 619 грн., а вчителя 281 грн. - різниця - 338 грн. 99 коп. щомісяця (разом 1355 грн. 99 коп. за 2003р.) у 2004р. - у директора 619 грн. 99 коп. (січень, лютий) та 685 грн. 28 коп. (березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень) і 996 грн. 28 коп. (липень) і 595 грн. 89 коп. (грудень), вчителя 281 грн. (січень-лютий), 311 грн. (березень - серпень) та 360 грн. (вересень, грудень), а різниця - 338 грн. 99 коп. (січень - лютий), 374 грн. 28 коп. (березень - червень, серпень), 685 грн. 28 коп. (липень), 325 грн. 28 коп. (вересень), 235 грн. 89 коп. (грудень), а всього 3795 грн. 83 коп. за 2004 р. ; у період 2005 р. по 12.10.05р. у директора школи зарплатня була 861 грн. 90 коп. (лютий - березень), 954 грн. 63 коп. (квітень - червень), 1395 грн. 63 коп. (липень), 850 грн. 60 коп. (серпень), 1305 грн. 96 коп. (вересень), 344 грн. 56 коп. (до 12.10.05р.), а у вчителя 692 грн. 56 коп. (лютий), 642 грн. 80 коп. (березень), 635 грн. 32 коп. (квітень), 775 грн. 40 коп. (травень), 717 грн. 28 коп. (червень), 1234 грн. 74 коп. (липень), 762 грн. 72 коп. (серпень), 907 грн. 05 коп. (вересень), 247 грн. 21 коп. (до 12.10.05р.), а всього за 2005 р. - 1969 грн. 36 коп. Далі: 1355 грн. 99 коп. (різниці за 2003р.) + 3795 грн. 83 коп. (за 2004р.) + 1969 грн. 36 коп. (за 12.10.05р.) становить суму у 7121 грн. 18 коп. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, бо у розумінні положень ст.. 237-1 КЗпП України позивачем не надано жодного об`єктивного доказу заподіяним йому такої шкоди. А крім того суд вважає, що само по собі поновлення на роботі позивача і є по суті відшкодування моральної шкоди, тільки не у грошовому еквіваленті. Крім того, суд вважає можливим не покладати матеріальної відповідальності на притягнутого до участі у справі у порядку ст.. 237 КЗпП України [PERSON] за незаконне звільнення позивача з займаної посади, т.я. він безпосередньо не звільняв позивача з посади директора, а займав іншу посаду. Задовольняючи позов частково, у відповідності з положеннями ст.. 88 п.1 ЦПК України, суд повинен стягнути з відповідача судові витрати по сплаті держмита та на ІТЗ пропорціонально задоволеної частки позову.

Outcome: approved