Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

Позивач звернувся 13.04.2010 р. до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Селидівськоі міської ради Донецької області про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2009 рік. В обґрунтування позову вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії та знаходиться на обліку у Селидівському УПСЗН. У відповідності зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачена щорічна компенсація на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. Оскільки дії відповідача носять неправомірний характер, він вимушений звернутися до суду для захисту своїх конституційних прав, тому просить визнати неправомірними дії Селидівського УПСЗН у відмові йому в повному обсязі виплати компенсації на оздоровлення за 2009 р. та стягнути з Селидівського УПСЗН недоплачені суми на оздоровлення за 2009 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати з урахуванням виплачених йому 90 грн. на оздоровлення. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримавши заперечення, які були надані ним до суду. Відповідач у своїх запереченнях зазначив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії інвалідом 3 групи від 23.05.1996 року, користується пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХП. На підставі ст. 62 вищевказаного Закону № 796-ХП, застосування Закону провадиться у Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання місцевими органами виконавчої влади та іншими. Відповідно до п. З, ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту населення. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (ст. 63 Закону № 796-ХП). В ч.2 ст.95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно п.5, ч. І, ст.4 Бюджетного Кодексу України до нормативно-правових актів, які регулюють бюджетні відносини в Україні належать нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі та на виконання Бюджетного кодексу та інших законів України. Частиною другою ст.4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього кодексу та Закону України "Про Державний бюджет України». Згідно до Законів України (ЗУ №2896-111) якими встановлюються розміри мінімальної заробітної плати, до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах, для розрахунків яких застосовується мінімальна заробітна плата, Кабінету Міністрів України було надано право здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини бюджету України. Згідно з ч.4, ст.22 Бюджетного кодексу, головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України, доводить у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Згідно ч.2, ст.51 Бюджетного кодексу, відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджети асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо здійснення видатків, визначає обсяг спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Виходячи з існуючих фінансових можливостей, держава гарантує виплату зазначено допомоги в розмірі, встановленому в постанові Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Виплати, передбачені Законом України № 796-ХП, як базуються на розмірі мінімальної заробітної плати виплачуються в розмірах, встановлені: постановою Кабінету Міністрів України № 836. Тому всі виплати передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі виплат щорічної допомоги на оздоровлення і базуються на розмірах, встановлених вказаної постановою Кабінету Міністрів України. У 2009 році розмір щорічної допомоги - 90 грн. Таким чином, фінансування витрат, пов'язаних з виплатою допомоги, здійснюється із розрахунку розміру сум, визначених постановами Кабінету Міністрів України № № 562, 836. Згідно цього встановленого розміру позивачу було перераховано зазначену допомогу за 2009 р. в червні 2009 р. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії інвалідом 3 групи від 23.05.1996 року, користується пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХП. Позивач отримав суму компенсації за 2009 р. 90 грн. в червні 2009 р. Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної допомоги на оздоровлення постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії за 2009 р. у розмірі 90 грн., встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., та постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. Оскільки норма ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», якою Кабінету Міністрів України у 2009 р. надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, з урахуванням того, що позивачеві у червні 2009 р. було виплачено компенсацію на оздоровлення відповідно та в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., та постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р., вимоги позивача про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2009 рік. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed