Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме: квартиру [ADDRESS], будинок за адресою : Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Залізнична, 33, посилаючись на наступні обставини. 16.12.2008 року помер батько позивачки [PERSON] За життя батько написав заповіт від 23.02.2000 року, яким він точно визначив свою волю: усе своє майно заповів дочці [PERSON]. У встановлений законом строк позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріальною конторою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2009 року. Підставами для такої відмови нотаріусом було вказано : прізвище заповідача [PERSON] , зазначене в заповіті, не співпадає з прізвищем померлого, зазначеного у свідоцтві про смерть - [PERSON]; ім'я спадкоємиці зазначене в заповіті як [PERSON] , а в паспорті - [PERSON] ; неможливо встановити в заповіті дійсну волю заповідача ; у правовстановлюючих документах на нерухоме майно спадкодавця прізвище власника зазначене як [PERSON], а у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про одруження зазначене як [PERSON]. Однак, різне написання прізвища та імені у різних документах є технічною помилкою компетентних органів, що видавали та засвідчували відповідні документи, але особи, вказані в таких документах, є одними і тими ж фізичними особами : [PERSON] ( він же - [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] ( вона ж - [PERSON]) Владиславівна. Твердження нотаріуса у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачка вважає суб'єктивним і таким, що не відповідає дійсності і тексту заповіту . Зокрема у тексті заповіту чітко вказано : «все моє майно, що знаходиться в сел. Немішаєве Бородянського району Київської області, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю дочці - [PERSON]». Під час розгляду справи позивачка подала заяву про зміну предмета позову та зазначила , що до складу спадкового майна, яке належало спадкодавцю на момент смерті входять наступні обєкти нерухомого майна: квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю - 360 000 грн.; домоволодіння за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Залізнична, буд. 33 , вартістю - 450 000 грн. ; кошти на рахунках: № 70004487 для отримання пенсії на поштовому відділенні Київ-01, на якому зберігається залишок коштів в розмірі 0,37 грн. , № 70012185 для отримання пенсії на поштовому відділенні Київ-68, на якому зберігається 3014,29 грн. ; автомобіль М - 21251, 1988 рік випуску, номер кузова (шассі) 151970, вартістю 14 985,34 грн. Вказала, що відповідачка [PERSON] є непрацездатною вдовою спадкодавця та на момент відкриття спадщини мала матеріальне право на обов'язкову частку у спадковому майні, незалежно від змісту заповіту. Розмір вказаної частки становить 1/6 від всієї спадкової маси. Загальна вартість спадкового майна становить 828000 грн., вартість обовязкової частки (1/6), право на яку має відповідачка , становить відповідно 138 000 грн. Виходячи із викладеного , у випадку визнання судом наявності у [PERSON] права на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/6 спадкового майна, позивачка просить суд встановити такий спосіб реалізації вказаного права відповідачки: шляхом визнання за нею права власності на 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] (вартістю 120 000 грн.), на автомобіль М 21251, 1988 рік випуску, номер кузова (шассі) 151970 вартістю 14 985, 34 грн., та грошові кошти у сумі 3014,66 грн., що разом становить 138 000 грн. За [PERSON] у порядку спадкування за заповітом просить визнати право власності на таке майно: 2/3 квартири № 415 за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд. 33/44 ; домоволодіння за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Залізнична, буд. 33, що складається з житлового будинку, житловою площею 31,4 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, гаражу, огорожі, убиральні, навісу, колодязю. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовну заяву [PERSON] підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти задоволення позову, оскільки ще за життя батько розпорядився належним йому майном. На вищевказане спадкове майно він, як син [PERSON], не претендує. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] визнали позовні вимоги у повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову. Відповідачка подала письмову заяву про визнання позову. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, повторно виданого 25.02.2009 року Відділом РАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві , 16.12.2008 року у віці 72 років помер [PERSON] ( а.с. 13). 13.03.2009року [PERSON] звернулась до 22-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після свого батька [PERSON] ( а.с. 86) Державним нотаріусом 22-ї Київської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2009 року. Підставами для відмови нотаріусом було вказано : прізвище заповідача [PERSON] , зазначене в заповіті, не співпадає з прізвищем померлого, зазначеного у свідоцтві про смерть - [PERSON]; імя спадкоємиці зазначене в заповіті як [PERSON] , а в паспорті - [PERSON] ; неможливо встановити дійсну волю заповідача, а саме : чи стосується розпорядження заповідача всього майна , що належало йому на день смерті , чи всього майна, що належало на день смерті і розташоване в селищі Немішаєве. Крім того, у правовстановлюючих документах на нерухоме майно спадкодавця прізвище власника зазначене як [PERSON], а у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про одруження зазначене як [PERSON]. В судовому засіданні встановлено , що позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] , що підтверджується наступними доказами. В свідоцтві про народження [PERSON] ( бланк заповнено російською мовою - а.с. 11), її батьком вказаний [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 06.11.1987 р. Відділом ЗАГС Жовтневого РВК м. Києва, [PERSON] змінила прізвище на «Лукашенко» ( а.с. 11). В наявних особистих документах покійного, що видавались до 2001 року , та правовстановлюючих документах на майно його прізвище зазначено як «Самойленко» , зокрема : -у посвідченні особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи» [PERSON] А № 400150 виданому 10.10.2001 року та у вкладці до нього (а.с. 15),у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданій ДПА у Старокиївському районі м. Києва, вказано прізвище «Самойленко» , відповідно до цієї довідки інформацію внесено до Державного реєстру фізичних осіб від 25.12.1996 року ( а.с. 15) у свідоцтві про одруження з громадянкою [PERSON] ( матірю позивачки) від 25.06.1960 року І-УР № 647954 - вказано прізвище «Самойленко» ( а.с. 16) -в договорі міни від 28.05.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2145, згідно з яким [PERSON] набуває права власності на квартиру [ADDRESS], замість належних йому та [PERSON] на праві власності 43/100 частин квартири [ADDRESS], його прізвище зазначено як «Самойленко» ( а.с. 72-73), -в технічному паспорті автомобіля М-21251, 1988 року випуску прізвище власника також вказано «Самойленко», його місце проживання - [ADDRESS] ( а.с. 74), -у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - будинок № 33 по вул. Залізничній смт. Немішаєве Бородянського району Київської області від 12.05.2009 року власником зазначений [PERSON] ( а.с. 78), -в заповіті , посвідченому секретарем виконкому Немішаївської селищної ради народних депутатів Бородянького району Київської області прізвище заповідача вказано як «Самойленко» (а.с. 91). З копії заяви ( форми № 1) [PERSON] від 30.11.2001 року до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про заміну паспорта , вбачається, що він звертався з даною заявою та просив замінити паспорт у звязку з уточненням прізвища та дати народження. Попередній паспорт серії СН 128916 виданий Старокиївським РУ ГУ МВС України в м. Києві на [PERSON] Заявник просив уточнити прізвище та замінити з «Самойленко» на «Самійленко» ( а.с. 117). Згідно з довідкою «Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України» від 05.02.2009 року № 056/64-сі, прізвища, що вживаються у вказаних у цьому позові документах - «Самойленко» та «Самійленко» попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах зазначених осіб є ідентичними, розбіжності виникли внаслідок відхилення від правил міжмовного ( українсько-російського) перетворення ( а.с. 17). Згідно з довідкою «Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України» від 05.02.2009 року № 056/65-d, імена, що вживаються у вказаних у цьому позові документах - [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах зазначених осіб є ідентичними, розбіжності виникли внаслідок вживання варіантних форм імені ( а.с. 18). В свідоцтві про укладення шлюбу «Самойленко Анны Владиславовны» (російською мовою) від 06.11.1987 року III - БК №430309 та у свідоцтві про народження «Самойленко Анны Владиславовны» (російською мовою) ІІ-УР № 238385 - підтверджується варіант написання імені позивачки «Анна» ( а.с. 11). В паспорті громадянина України серії СН № 941215 , що виданий 08.10.1998 року Ленінградським РУ ГУ МВУС України в м. Києві, імя позивачки українською мовою зазначено - [PERSON], російською мовою - [PERSON] ( а.с. 10). Отже, судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 16.12.2008 року. Також судом встановлено, що правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], будинок № 33 по вул. Залізничній в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, автомобіль М-21251, 1988 року належать саме спадкодавцю [PERSON]. Як вбачається із заповіту від 23.02.2000 року [PERSON] зробив розпорядження, в якому зазначив , що все його майно, що знаходиться в сел. Немішаєве Бородянського району Київської області, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає дочці - [PERSON] ( а.с. 14). Отже, в тексті заповіту заповідачем однозначно вказано , що все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право , він заповідає дочці, тобто [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що 30.01.2009 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулась відповідачка [PERSON], [INFO], яка відповідно до свідоцтва про шлюб (актовий запис № 102 вчинений Відділом РАГС Печерського РУЮ в м. Києві 26.02.2002 року) є дружиною покійного ( а.с.71). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України , малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] , оскільки вона є непрацездатною вдовою спадкодавця, має право на обовязкову частку у спадковому майні, незалежно від змісту заповіту. Розмір вказаної частки становить 1/6 від всієї спадкової маси (1/2 від частки 1/3 усього майна, яка належала б відповідачці у разі спадкування за законом). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України (шість місяців з моменту відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Таким чином, оскільки відповідачка постійно проживала зі спадкодавцем, вона вважається такою, що прийняла спадщину і має право на обовязкову частку у спадщині. З наданих матеріалів спадкової справи судом встановлено , що до складу спадкового майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] на момент смерті, входить наступне майно: -квартира за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] за договором міни від 28.05.1996 року ( а.с. 72-73) , яку сторони оцінили в 360 000 грн. ; -домоволодіння за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Залізнична, буд. 33 , що складається з житлового будинку, житловою площею 31,4 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, гаражу, огорожі, убиральні, навісу, колодязю . Вказане домоволодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.1995 року , яке сторони оцінили в 450 000 грн.; -кошти на рахунках: № 70004487 для отримання пенсії на поштовому відділенні Київ-01, на якому зберігається залишок коштів в розмірі 0,37 грн. , № 70012185 для отримання пенсії на поштовому відділенні Київ-68, на якому зберігається 3014,29 грн.; -автомобіль М 21251, 1988 рік випуску, номер кузова (шассі)151970 ( технічний паспорт на імя [PERSON] від 10.06.1988 року ), вартістю 14 985,34 грн. Заявляючи позовні вимоги про виділення у власність відповідачці Крижанівській - [PERSON] автомобіля, коштів на банківських рахунках та 1/3 частини квартири, а позивачці - 2/3 частини квартири та домоволодіння у сел. Немішаєве , позивачка вважає , що таке виділення (перерозподіл) часток у спадщині у натурі без зміни ідеального розміру цих часток (дотримання загального розміру 1/6 обовязкової частки у спадщині) є справедливим та буде відповідати вимогам закону. При цьому позивачка виходила з того , що враховуючи вартість усього спадкового майна, загальний розмір ідеальної частки у спадщині відповідачки (1/6 частина) - залишається незмінним. Частка у житловому будинку у с. Немішаєве замінена більшою часткою від квартири у м. Києві - частку у квартирі збільшено до 1/3. [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, погодилась з даним перерозподілом спадкового майна. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, для оформлення права на спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи ті обставини, що нотаріусом з вищевикладених підстав було відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ; наявність спору між спадкоємцями в період розгляду справи в суді про належність заповіту [PERSON] , визнання в подальшому відповідачкою [PERSON] позовних вимог [PERSON] та узгодження перерозподілу спадкового майна між спадкоємцями, а також враховуючи встановлені судом факти родинних відносин та належності правовстановлюючих документів спадкодавцю , суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та захистити спадкові права [PERSON] та Крижанівської - [PERSON] шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно. Зокрема, за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та домоволодіння за адресою Київська область, Бородянський район , смт. Немішаєве, вул. Залізнична, 33. За [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , автомобіль М-21251, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; грошові кошти на рахунках № 70004487 , № 70012185, відкритих у ВАТ «Райффайзен банк Аваль» на загальну суму 3014 грн. 66 коп. На підставі викладеного, ст. 16, 392, 1241, 1247, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України ,

Outcome: approved