Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача залишку боргу за договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.08.2008 року уклав з відповідачкою договір купівлі-продажу товару в кредит з розстрочкою платежу, загальна вартість товару склала 2565 грн. Вказаним договором було передбачено обовязок відповідача сплачувати процент від суми вартості товару в розмірі 10%. За вказаним договором відповідач взяв на себе зобовязання з вересня 2008 року по листопад 2008 року щомісячно сплачувати по ^428 грн., та з грудня 2008 року по лютий 2009 року - по 427 гри. Відповідач не в повній мірі виконав взяті на себе зобовязання по своєчасній оплаті розстрочених платежів, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 415 грн. У звязку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе зобовязань за цивільно-правовим договором позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості та судові витрати по справі В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час слухання справи повідомлялася вчасно та належним чином (рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням). До суду не надійшло І заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях сторін, суд ухвалив про слухання справи за відсутності сторін. | Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (кредитовий договір №212 від 09.08.2008 року; накладну від 08.08.2008 року; картку клієнта на імя [PERSON]; претензію від 19.11.2009 року; свідоцтво про державну реєстрацію ФОП [PERSON]А.), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2008 року фізична особа- підприємець [PERSON] надав [PERSON] у кредит грошові кошти в сумі 2565 грн. а строком на 6 місяців під 10%. За вказаним договором відповідач взяв на себе , зобовязання з вересня 2008 року по листопад 2008 року щомісячно сплачувати по 428 грн., та з грудня 2008 року по лютий 2009 року - по 427 грн. Відповідач не в повній мірі виконав взяті на себе зобовязання, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем з вказаним цивільно-правовим договором становить 415 грн. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.І; 1054 ч.І ЦК України. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.І ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей сірок (термін). Відповідно до ч.І ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, в супереч вимогам вказаної вище процесуальної норми позивач не ^ надав до суду належних та достатніх даних на підтвердження укладення між ним та відповідачем саме договору купівлі-продажу товару у кредит з розстроченням платежу, оскільки відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України суттєвою умовою будь- якого договору купівлі-продажу є його предмет майно (товар). При цьому, кредитовий договір №212 від 09.08.2008 року не містить умови про продаж товару з відстроченням платежу та не містить посилання на вказаний товар (майно). У звязку з чим посилання позивача на те, що сума позову є залишком неоплаченої вартості товару за договором купівлі продажу з розстроченням платежу визнані судом необгрунтованими. Натомість, укладений між сторонами цивільно-правовий договір від 09.08.2008 року, що є предметом судового розгляду, має всі ознаки кредитного договору. При цьому, відповідно до процитованої вище ч.І ст. 1054 ЦК України кредитодавцем за договором кредиту може бути лише банк або інша фінансова установа. Позивач же в супереч вимогам чЛ ст. 60 ЦПК України не надав відомостей про його можливість як субєкта підприємницької діяльності бути кредитодавцем в контексті ч.І ст. 1054 ЦК України. Згідно з ч.І ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. За таких обставин, оскільки позивач - фізична особа-субєкт господарювання не надав відомостей про можливість укладення ним кредитних договорів у якості кредитодавця (наявність у нього статусу фінансової установи чи наявність * , відповідної ліцензії) - на договір, що є предметом судового розгляду, поширюється норма, викладена в ст. 227 ЦК України, за якою правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Тобто, укладений між сторонами цивільно-правовий договір (правочин) є оспорюваним, але оскільки жодна із сторін правочину його не оспорила та одна сторона повністю, а інша (відповідач) частково виконали умови вказаного оспорюваного правочину - у суду, виходячи з презумпції правомірності правочинів, немає підстав для визнання вказаного правочину недійсним. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правового правочину (який є правомірним за презумпцією та не оспорений його сторонами) і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором, що є підставою для задоволення позову - стягнення з відповідача на користь позивача 415 гривень. Відповідно до ст.ст. 79; 81 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду цивільної справи, оскільки відповідач є стороною, котра при виконанні зобовязань діяла недобросовісно. На підставі викладеного, ст.ст. 51 ч.1; 227; 526; 530 чЛ; 629; 655-656; 1054 ч.І ЦК України-та

Outcome: approved