Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , в яких він просить визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що квартира [ADDRESS] згідно довідки кооперативу «Ленінський - ЗО» №5 від 16 січня 2004 року належала його матері [PERSON] і вітчимові [PERSON]. [INFO] року померла мати позивача. Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі і на спірну квартиру , особисті речі, інше майно. Після смерті матері він поховав її і прийняв спадщину, тому що на момент смерті матері проживав і користувався спірною квартирою, робив у ній ремонт, оплачував комунальні послуги. У квартирі по дійсний час знаходяться його особисті речі, одяг, посуд, книги , меблі й інше майно. [INFO] року вмер вітчим позивача - [PERSON] Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13 липня 2006 року за мною визнано право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування. За відповідачкою [PERSON], яка є рідною сестрою позивача по матері, визнано право власності на 2/3 частини вищевказаної квартири. Інших спадкоємців немає. Однак 1/6 і 2/3 частини виходить 5/6 частини квартири. Він вважає, що суд допустив технічну помилку визнавши за мною право власності на 1/6, а не на 1/3 частини спірної квартири, тому він звернувся з дійсним позовом у суд. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину спірної квартири, в своїх вимогах [PERSON] посилається на те, що квартира [ADDRESS], спір про 1/6 частину якої є предметом розгляду даного розгляду , належала її покійним батькам: батьку - [PERSON], померлому у 2002 році та матері - [PERSON], померлій у 1994 році у рівних частках на праві спільної сумісної власності згідно ст. 28 КпШС України. Після смерті матері, [PERSON] у 1994 році відкрилась спадщина на 1/2 частину вищевказаної квартири. Шляхом вступу до фактичного володіння майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року спадщину прийняло троє осіб (спадкоємців першої черги спадкування за законом згідно ст. 529 ЦК України 1963 року): чоловік спадкодавця та одночасно [PERSON] рідний батько - [PERSON], рідний син спадкодавця, відповідач, - [PERSON] та відповідачка - рідна донька спадкодавця, [PERSON], у рівних частках - по 1/6 частини квартири кожен. Після цього частка покійного батька, частка [PERSON] та частка [PERSON] склали 2/3, 1/6 та 1/6 частина квартири відповідно. Після смерті батька відповідачка звернулась до відповідної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в чому їй було відмовлено в зв'язку з тим, що покійні батьки за життя не оформили правовстановлюючі документи на квартиру. Після чого відповідачка звернулась до суду з заявою про визнання за нею права власності на частину квартири. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2006 року, яке частково змінено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2006 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири, що належали її батьку за життя. За відповідачем визнано 1/6 частину квартири, яку він успадкував після смерті їх спільної матері. Питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, яку вона , як і відповідач, успадкувала після покійної матері, [PERSON] на розгляд суду нею не ставилось. Позовними вимогами було визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини квартири, які за життя належали її покійному батькові. Тому суд як першої так і апеляційної інстанції в межах заявлених сторонами позовних вимог визнав за нами право власності на частину квартири, яка загалом складає лише 5/6. В теперішній час постало питання про визнання права власності на 1/6 частину квартиру, яку [PERSON] повинна успадкувати після смерті матері, що не було предметом розгляду попередніх судових справ , [PERSON] і звернулась до суду з відповідним зустрічним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з зазначених вище підстав, а в задоволенні зустрічного позову відмовити як в безпідставному. Відповідач і її представник [PERSON] , за усною заявою, в судовому засіданні не визнала позов [PERSON] повністю, свій зустрічний позов підтримала, просив суд його задовольнити. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував матеріали справ №2-4129/2010 рік і №2-69/2006 рік, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] повністю. Судом встановлено , що квартира [ADDRESS], належала покійним батькам сторін, а саме матері [PERSON], та батьку - [PERSON], померлому [INFO] року(а.с.22) і матері - [PERSON], померлій у 1994 році - відповідачки [PERSON] , у рівних частках на праві спільної сумісної власності згідно ст. 28 КпШС України (а.с.19). Після смерті матері, [PERSON] померлої [INFO] року (а.с.23) відкрилась спадщина на 1/2 частину вищевказаної квартири. Шляхом вступу до фактичного володіння майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року спадщину прийняло троє осіб (спадкоємців першої черги спадкування за законом згідно ст. 529 ЦК України 1963 року): це чоловік спадкодавця та одночасно [PERSON] рідний батько - [PERSON], рідний син спадкодавця, відповідач - [PERSON] та відповідачка - рідна донька спадкодавця, [PERSON], у рівних частках - по 1/6 частини квартири кожен. Після цього частка покійного батька відповідачки [PERSON], частка [PERSON] та частка [PERSON] склали 2/3, 1/6 та 1/6 частини квартири відповідно. Після смерті батька відповідачка звернулась до відповідної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в чому їй було відмовлено в зв'язку з тим, що покійні батьки за життя не оформили правовстановлюючі документи на квартиру. Після чого відповідачка звернулась до суду з заявою про визнання за нею права власності на частину квартири. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2006 року (а.с.121-122 т.2 оригінал ,справа № 2-69/2006 рік), яке частково змінено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2006 року (а.с. 161-164 т.2 оригінал, справа № 2-69/2006 рік) за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири, що належали моєму батьку за життя. За [PERSON] визнано 1/6 частину квартири, яку він успадкував після смерті їх спільної матері . Питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири, яку вона , як і відповідач, успадкувала після покійної матері - [PERSON] на розгляд суду [PERSON] не ставила. Позовними вимогами було визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини квартири, які за життя належали її покійному батькові. Тому суд як першої так і апеляційної інстанції в межах заявлених сторонами позовних вимог визнав за нами право власності на частину квартири, яка загалом складає лише 5/6. Тому, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідно до вимог статті 529 ЦК України в редакції 1963 року зі змінами, « при успадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних частках діти( в тому числі і усиновленні), супруг і батьки (усиновителі) померлого…..» . Позивач [PERSON] успадкував свою 1/6 частку спірної квартири після смерті спільної з [PERSON] матері, згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2006 року (а.с.121-122 т.2 оригінал ,справа № 2-69/2006 рік), яке частково змінено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2006 року (а.с. 161-164 т.2 оригінал, справа № 2-69/2006 рік). Однак , [PERSON] не ставила питання про визнання за нею право власності 1/6 частини в спірній квартирі, після смерті матері, тому суд розглядав позовні вимоги сторін в заявлених межах. Відповідачка [PERSON] діяла відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, « для прийняття спадку необхідно, щоб спадкоємець його прийняв…Прийнятим спадок визнається належним спадкоємцю з часу відкриття спадщини», « визнається, що спадкоємець прийняв спадок,якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном…». З урахуванням встановленого, суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими, доказаними та задовольняє їх в повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON] відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved