Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

У позовній заяві вказується, що 25.10.2008 року [PERSON] було заподіяно позивачу тілесне ушкодження у виді ножового поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням міжреберних судин, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вироком Рівненського міського суду відповідача було визнано винним та засуджено до обмеження волі. Внаслідок завданого тілесного ушкодження позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 25.10.2008 року по 06.11.2008 року та в період з 07.11.2008 року по 12.12.2008 року проходив амбулаторне лікування. На придбання лікарських препаратів позивачем було затрачено 1817,64 грн. Внаслідок скоєння відповідачем злочину, було пошкоджено куртку позивача, вартістю 800 гривень та кофту, вартістю 100 гривень. Середньомісячна заробітна плата позивача становить 570 гривень, а тому відповідач зобовязаний сплатити 4335,1 грн. втраченого заробітку, виходячи із розрахунку пятикратного розміру мінімальної заробітної плати за період тимчасової непрацездатності. Окрім того, злочинними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди в сумі 20000 гривень, яка полягає в тому, що позивач переніс сильне душевне хвилювання за своє життя та здоровя, тривалий час переніс у лікарні та протягом усього часу переносив фізичний біль та страждання, яких зазнав у звязку зі ушкодженням здоровя, змушений був позичати кошти для придбання ліків у сторонніх людей, внаслідок непрацездатності сімя перебувала у скрутному матеріальному становищі. В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту отримання від відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень та з указаних підстав підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 1817,64 грн. витрат на лікування, 900 грн. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням одягу, 4335,1 грн. втраченого заробітку та 20000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, не заперечував щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі, що не перевищує 2000 гривень, пояснив також, що відповідачем для позивача у відшкодування саме майнової, а не моральної шкоди вже було сплачено 2000 гривень. Окрім того, просив суд прийняти до уваги відсутність належних доказів підтвердження понесення витрат на лікування у сумі, заявленій позивачем. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.10.2008 року [PERSON] внаслідок перевищення меж необхідної оборони було умисно заподіяно позивачу тілесне ушкодження у виді ножового поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням міжреберних судин, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вироком Рівненського міського суду від 27 липня 2009 року відповідача було визнано винним у скоєння злочину, передбаченого ст. 124 КК України. Із досліджених судом фіскальних чеків на придбання лікарських засобів встановлено, що позивачем понесено указаних витрат на суму 1372,14 грн., а тому в цій частині на підставі ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню частково саме на вказану суму. Суд вважає неналежним доказом у підтвердження вартості пошкодженого під час вчинення злочину одягу наданий позивачем товарний чек на суму 900 гривень, оскільки судом встановлено, що подія злочину мала місце 25.10.2008 року, а чек про придбання пошкодженого одягу датований 7 грудня 2008 року. Як слідує із довідки про доходи, виданої за місцем роботи позивача, його середня заробітна плата складає 570 грн. Згідно із ст. 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», у період з жовтня по грудень 2008 року розмір мінімальної заробітної плати становив 545 гривень. Враховуючи те, що період непрацездатності відповідача складав 35 робочих днів, суд на підставі ч. 2 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України вважає вірним проведений позивачем розрахунок втраченого заробітку (доходу), що складає 4335,1 грн. Сторони не заперечували, а тому суд вважає встановленим те, що відповідачем було сплачено для позивача 2000 гривень у відшкодування заподіяної шкоди. При цьому, суд вважає, що вказана компенсація є компенсацією завданої майнової, а не моральної шкоди, оскільки саме про такий вид компенсації вказував відповідач при здійсненні її оплати. Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування майнової шкоди 3707,24 грн., що включає в себе відшкодування шкоди по оплаті витрат на придбання лікарських засобів та періоду тимчасової непрацездатності. При вирішенні питання про часткове задоволення позову у частині моральної шкоди, суд виходив із наступного. Суд вважає доведеними наявність шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, яких зазнав позивач внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, що у свою чергу потягло за собою вимушені зміни у його житті, необхідність відшукання додаткових зусиль для організації життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків, доведеним наявність протиправної поведінки відповідача, що виразилось у скоєнні злочину, а також наявність причинного звязку між указаними елементами та вину відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд виходить із глибини, характеру та обсягу психічних хвилювань та страждань позивача, що виникли у нього внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, позбавлення його на певний час працездатності, необхідності відшуковувати кошти для лікування. Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує те, що заподіяння тяжких тілесних ушкоджень позивачу було наслідком його неправомірних дій по відношенню до [PERSON]. який перевищив межі необхідної оборони та заподіяв позивачу тілесні ушкодження. При цьому, суд також приймає до уваги те, що після події злочину відповідачем було добровільно частково відшкодовано майнову шкоду для позивача, відповідач є пенсіонером. З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності і справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на підставі ст. 23, 1167 ЦК України підлягають задоволенню частково на суму 2000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved