Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

В січні 2010 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначено, що 14 вересня 1991 р. позивачка [PERSON] уклала письмовий договір купівлі - продажу з відповідачем [PERSON], за яким придбала у власність 34/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний договір посвідчений Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №2040. Умови договору сторонами повністю виконані, договір зареєстрований у КП „Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". Проте, при укладенні вказаного договору купівлі - продажу нерухомого майна була допущена помилка, оскільки в перелік будівель та споруд, що відчужувались разом з часткою будинку помилково не було включено сарай, що позначений на плані літ. Е-1. Посилаючись на викладене, позивачка [PERSON] просила позов задовольнити, визнати частково недійсним спірний договір в частині не включення сараю - літ. Е-1 в перелік майна, яке переходило покупцю, включивши сарай літ. Е-1 до переліку майна, що перейшло покупцю за договором та визнати за останньою право власності на вказане майно. Ухвалою судці Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2010 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Комунальне підприємство „Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали та остаточно просили ухвалити рішення, яким визнати частково недійсним договір купівлі - продажу, посвідчений 14 вересня 1991 р. Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі за №2040, в частині не включення сараю - літ. Е-1 в перелік майна, яке переходило покупцю у власність, включивши сарай літ. Е-1 до переліку майна, що перейшло у власність покупця за договором та визнати за [PERSON] право власності на спірне майно. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви. При цьому зазначали, що спірний сарай; входить до переліку майна, яке належить їм на праві власності. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним, згідно поданої до суду заяви від 16 лютого 2010 р. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляг справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. 16 люте: 2010 р. на адресу суду надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги виз-ав тз просив.розглянути справу у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилась, згідно поданої до суду письмової заяви від 24 лютого 2010 р., проти задоволення позову не заперечувала та просила розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спор. Комунальне підприємство „Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації", в судсьт засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пр: причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність учасників процесу, які не з'явились у судове засідання, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із матеріалів справи, 14 вересня 1991 р. позивачка [PERSON] уклала письмовий договір купівлі - продажу з відповідачем [PERSON], за яким придбала у власність 34/100 часток житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] на земельній ділянці Вознесенського міськвиконкому, площею 1029 кв.м. В договор зазначено, що на вказаній земельній ділянці розташовано один кам'яний жилий будинок позначений на в плані літ. А -1, жила площа всього будинку складає 76. 4 кв.м., сараї позначені на плані літерами Б-1.Д-1, 3-1.Е-1, И-1,6-1 таК-1, погріб кам'яний-літ. В-1п/д дві літні кухні кам'яні - літ. Г-1 та літ. Ж -1. Разом з тим, зі змісту договору встановлено,' що е користування покупця переходить частина житлового будинку - літ. А-1, яка складається: : жилої 2-1, площею 9.2 кв.м., жилої 2-2, площею 18.6 кв.м., кухні 2-11, площею 8.4 кв.м., сіне; 2-1, площею 3.7 кв.м., підвалу, сараїв літ. Д-1,3-1, 1/2 частини воріт. При цьому, раніше 34/100 часток вказаного будинку належали продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Першою Вознесенською державно-: нотаріальною контрою 26 квітня 1991 р., зареєстрованого в реєстрі за №984. І Договір купівлі - продажу між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] був і посвідчений 14 вересня 1991 р. Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенсько державної нотаріальної контори Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі за І №2040. Придбані за договором 34/100 часток вказаного вище будинку, позивачка зареєструва.-: на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентариза_" 10 липня 1992 р. З матеріалів інвентарної справи, судом також встановлено, що попереднім власником вказаної частки житлового будинку був [PERSON] на підстан договору купівлі - продажу, посвідченого Загороднюк Л.К. державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори 23 жовтня 1979 р., зареєстрованого в реєстрі за №2529, який в послідуючому продав належну йому частку будинку [PERSON]. Договір посвідчений 09 серпня 1985 р. Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори та зареєстрован.-" реєстрі за № 1859. Зі змісту договору вбачається, що у власність покупця [PERSON] переходить частка житлового будинку, позначеного на плані літ. А-1, що складається ; г -і 2-2, площею 8.4 кв.м., жилих кімнат 2-3, 2-4, загальною площею 27. 8 кв.м., веранд 1 площею 3.7 кв.м, підвалу, 1Л частини воріт, сараїв, позначених на плані літерами Д -1, 3-* Е -1 (вказане також зазначено у довідці - характеристиці, що була додана до матеріалів справи була сформована при посвідченні договору). В подальшому [PERSON] продав належну йому частку житлового : іящ [PERSON] Договір посвідчений 26 квітня 1991 р. Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № .984. У вказаному договорі зазначено, що у власність покупця переходить кухня-1 ' площею 8.4 кв.м., жилі кімнати 2-3 та 2-4, загальною площею 27.8 кв.м., веранда літ. а-1, підвал, Уг частина воріт, сараї, позначені на плані літерами, Д -1, 3 -1, Е-1 (вказане також підтверджується довідкою - характеристикою). Окрім того, судом встановлено, що власником 6/25 часток вищезазначеного житлового будинку є [PERSON] на підставі договору №0597, укладеного 22 травня 2001 р. на Південній Товарній біржі, та [PERSON], якій належить 42/100 частки даного житлового будинку на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Загороднюк Л.К., приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 13 вересня 2004 p., зареєстрованого в реєстрі за №1590. Враховуючи, що ст.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачено застосування правил нового ЦК до питань, пов'язаних з недійсністю договорів, тобто за підставами, порядком та правовими наслідками визнання договорів недійсними, тому вирішення цих питань (підстав, порядку і правових наслідків визнання договорів недійсними) мають застосовуватися правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору. Так, згідно ст.224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму. Досліджений в судовому засіданні зміст договору купівлі - продажу, що посвідчений 14 вересня 1991 р. Платовською П.О. державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №2040, свідчить про те, що сторони за угодою домовилися щодо усіх істотних умов договору, за яким продавець [PERSON] передав покупцеві [PERSON] у власність 34/100 часток нерухомого майна, а остання прийняла їх та сплатила продавцю визначену договором грошову суму. При цьому, вказаний договір має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Зокрема, аналізуючи зміст даного правочинну, суд приходить до висновку, що воля продавця [PERSON] при вчиненні даного правочинну була направлена на передачу - шляхом договору купівлі - продажу нерухомого майна на користь покупця [PERSON], а воля останньої за вказаним договором, була направлена на придбання цього нерухомого майна за плату. Разом з тим, з матеріалів цивільної справи та матеріалів інвентарної справи, яка була досліджена у судовому засіданні, вбачаються розбіжності щодо переліку будівель та споруд, які переходили у власність при відчуженні вищевказаної частки житлового будинку. Зокрема, судом встановлено, що сарай літ. Е - 1 збудований [PERSON] згідно з рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради №324 від 22 липня 1985 р. При укладенні договору купівлі - продажу від 09 серпня 1985 р. між [PERSON] та [PERSON] спірний сарай був включений до переліку будівель, що переходили у власність покупця. При укладенні договору купівлі - продажу від 26 квітня 1991 р. між [PERSON] та [PERSON] сарай літ. Е -1 також був зазначений до переліку будівель, що переходили у власність продавця [PERSON] Але, при видачі [PERSON] довідки - характеристики на відчуження від 31 липня 1991 р. №1050, сарай літ. Е - 1 у вказаній довідці не зазначено. Однак, підстави визнання договорів недійсними визначенні Главою З ЦК Української POP 1963 р, зокрема ст. ст. 45-47, 49-58 ЦК України і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення спірного договору. Так, за правилами ст.48 ЦК України (в редакції 1963 р.) угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки вимогам законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Разом з тим, в обґрунтування позовних вимог, позивачка в порушення вимог ст.48 ЦК України (в редакції 1963 р.) не зазначила норму матеріального права чи нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає. За таких обставин суд приходить до висновку, що не включення сараю, позначеного на плані літ. Е-1 до переліку майна, що відчужується за договором не є підставою для визнання частково недійсним договору купівлі - продажу. Окрім того, вказане питання повинно вирішуватися відповідно до п.48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 р. за N 283/8882 (із змінами та доповненнями) (п.43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства Юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. за №45/5, що діяла на' час виникнення спірних правовідносин). Доказів на підтвердження неможливості вирішення вказаного питання в позасудовому порядку позивачем суду не надано, тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. Вирішуючи питання щодо визнання права власності на сарай, позначений на плані літ. Е - 1, суд виходить з того, що згідно ст.ст. 177,179 та 186 ЦК України (ст.132 ЦК Української РСР 1963 р.) об'єктом цивільних прав є речі. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язаною з нею спільним призначенням, є лише її приналежністю. Враховуючи, що сарай літ. Е -1, призначений для обслуговування іншої (головної) речі - житлового будинку, у зв'язку з чим суд вважає, що він не може бути самостійним предметом цивільних прав, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності на сарай, позначений літ. Е -1, слід відмовити. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати з інформаційно - технічного забезпечення судового процесу, пов'язаних з розглядом цивільної справи, сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed