Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом, в якому зазначив, що під час життя його батьками - [PERSON] та [PERSON] був побудований будинок, розташований в м. Яготині по вул. Панаса Мирного, 48. 15 травня 1993 року помер його батько - [PERSON]. Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді ? частини вказаного будинку. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були: дружина померлого (його мати) - [PERSON], він та його сестра [PERSON]. В передбачений законодавством термін його мати [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину у вигляді ? частини житлового будинку, яка належала [PERSON] На іншу ? частину вищевказаного будинку [PERSON] отримала свідоцтво про право власності як переживши дружина. 25.11.1994 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, про наявність якого він дізнався лише після її смерті, а саме 11 лютого 2010 року, під час звернення до Яготинської державної нотаріальної контори. Вважає, що відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину після смерті свого батька так як на протязі шестимісячного терміну після його смерті продовжував проживати з матірю в будинку, користувався та розпоряджався його речами, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді ? частки майна. Відповідачка [PERSON] на час смерті батька проживала окремо, та з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не зверталася. 30 жовтня 2009 року померла його мати [PERSON] В передбачений ст. 1270 ЦК України термін він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Яготинської державної нотаріальної контори, де і дізнався, що під час життя його мати подарувала спірний будинок відповідачу по справі [PERSON]. Про наявність договору дарування він дізнався лише 11.02.2010 року. Крім того, як зясувалося, 1 листопада 1995 року його матірю був складений заповіт на його імя та імя його сестри. Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 листопада 1994 року на імя [PERSON], на ? частину житлового будинку, який розташований в м. Яготин Київської області по вул. П. Мирного, 48; визнати частково недійсним договір дарування від 27 грудня 2005 року вказаного житлового будинку укладений між [PERSON] та [PERSON]; встановити, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер 15 травня 1993 року; визнати за позивачем право власності на ? спірного будинку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили та надали суду письмові заперечення в яких вказали, що твердження позивач про те, що він прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом проживання разом з матірю та володінням і користуванням його майном є хибними, оскільки на час смерті [PERSON] не проживав у спірному житловому будинку. На час смерті батька та і після неї позивач тривалий час поживав на квартирі, будучи зареєстрованим у спірному житловому будинку. Разом з тим [PERSON] із 1991 року майже не спілкувався із батьками та не проживав у спірному будинку. Із 1994 року позивач був прописаний та проживав [INFO], у житловому будинку, який він сам побудував у 1993 році. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків по справі, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до інвентаризаційної справи на житловий будинок № 48 по вул. П. Мирного у м. Яготин Київської області будинок був побудований та належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] Від подружнього життя [PERSON], [PERSON] мають двох дітей, сина [PERSON] та доньку [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть - [PERSON] помер 15 травня 1993 року (а.с. 13). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], дружина померлого, прийняла спадщину у вигляді Л частини зазначеного спірного житлового будинку. 01.11.1995 року [PERSON] склала та нотаріально посвідчила заповіт, згідно якого все своє майно заповідала дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. (а.с. 10). Однак, 27.12.2005 року [PERSON] відповідно нотаріально посвідченого договору дарування, подарувала спірний будинок [PERSON] - сину її дочки [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть - [PERSON] померла 30.10.2009 року. Враховуючи наведене, між сторонами виникли правовідносини повязані з порядком прийняття та правом на спадщину, які регулюються нормами ЦК України (в редакції 1963 року). Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1. якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2. якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З пояснень позивач та його представника вбачається, що після під час проходження військової служби з 1986 року в лавах радянської армії він одружився. Після звільнення у запас приїхав до батьків та почав проживати разом з ними, своєю дитиною та дружиною. На час смерті батька [PERSON] та після його смерті позивач проживав у спірному будинку, користувався речами померлого та допомагав матері вести господарство. Згодом, у 1994 році, він разом із своєю сімєю переїхав проживати на найману квартиру, а у 1995 році вони з дружиною добудували будинок який їй перейшов до неї по праву спадкування та розташований по вул. І.Сірка де був зареєстрований та проживав до розлучення з останньою. Факт проживання [PERSON] на час смерті та після неї у спірному будинку разом з матірю у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що бували неодноразово у будинку, бачили, що там проживав позивач із своєю матірю. Однак, свідок [PERSON] не зміг підтвердити факт постійного проживання позивача у будинку в 1993 році. З пояснень відповідачки [PERSON] та її представника вбачається, що позивач після повернення зі служби нетривалий час проживав разом із дружиною та дитиною з батьками а у 1991 році виїхав на проживання до найманої квартири. Згодом поміняв місце проживання на іншу квартири, а в подальшому, починаючи із 1994 року проживав та був прописаний по вул. І.Сірка, у житловому будинку, який належав його дружині та який вони разом добудували. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] разом із дружиною та дитиною звернулися до неї з проханням проживати у неї на квартирі на початку 1993 року та вона їм дозволила проживання. Проживали вони у неї на квартирі з 1993 року по 1994 рік включно. В подальшому виїхали на іншу квартиру, куди саме вона не знає. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами померлої [PERSON] вбачається, що позивач по справі у 1992 та 1993 роках не проживав разом з батьком та матірю. Проживав на квартирі разом із сімєю. Почав проживати разом з матірю після 2000 року після розлучення з дружиною. По господарству матері не допомагав, а допомагала дочка. Багато сварився зі своєю матірю. Оцінюючи усі докази у сукупності, враховуючи пояснення свідків, суд вважає, що пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] суд не може приймати до уваги, оскільки вони не конкретні. Свідки не змогли чітко підтвердити часовий проміжок, коли саме проживав позивач разом з батьками і чи проживав він з ними на час смерті батька. Пояснення самого позивача та його представника про те, що він на час смерті батька проживав з ним у спірному будинку та користувався його речами нічим не підтверджуються та спростовуються самими поясненнями позивача, про те, що на час смерті [PERSON] він був одружений, мав дитину та проживав з сімєю. Жодний свідок по справі, а так само сторони по справі не підтвердили факт проживання позивача із своєю сімєю разом із батьками у спірному будинку до, на час, та після смерті батька позивача, в період 1992 - 1994 років. Натомість, з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], співвідповідачів та представника відповідачки вбачається, що позивач у період 1993 1994 років проживав на найманих квартирах, а в подальшому почав проживати та був прописаний у будинку своєї дружини по вул.. І.Сірка в м. Яготин, який вони разом добудували. Проти тверджень, щодо проживання на найманих квартирах та у будинку колишньої дружини позивач не заперечив. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] яка здавала в найм свою квартиру сімї позивача на початку 1993 року. Статтею 553 ЦК України (в редакції 1963 року) вказано, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (статті 549 цього Кодексу). Враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів спільного проживання з батьком на час його смерті та доказів користування будь-яким майном покійного після його смерті, суд вважає що позивач не вчинив будь-яких дій які б свідчили про фактичний вступ в управління спадковим майном, а тому відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, договору дарування, встановлення факту прийняття спадщини та визнання за позивачем права власності і в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed