Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивачка з відповідачем перебувала у шлюбі з 12 грудня 1985 року по 19 січня 2005 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають повністю на її утриманні. За час проживання однією сім`єю сторонами було набуто: земельну ділянку площею 0,154 га у [ADDRESS] , Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І- КВ № 052734 від 29 травня 2001, житловий будинок по [ADDRESS] який був введений в експлуатацію згідно Акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника згідно рішення Новопетрівської сільської ради № 103 від 26.11.1993 року, будинок [ADDRESS] , що посвідчується довідкою цього товариства. Позивачка просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] видане на ім`я [PERSON] , визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-КВ № 052734 від 29.05.2001 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,154 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою - [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток співвласників: (за [PERSON] 83/100 та [PERSON] 17/100); визнати земельну ділянку площею 0.154 га.що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток співвласників: (за [PERSON] 83/100 та [PERSON] 17/100); Визнати садовий будинок та садову ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток співвласників: (за [PERSON] 83/100 та [PERSON] 17/100); стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, у тому числі вартість юридичних послуг у розмірі 25 тис. грн.. 00 коп. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, та просила суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] видане на ім`я [PERSON] , визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-КВ № 052734 від 29.05.2001 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,154 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою - [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток співвласників: (за [PERSON] 3/4 та [PERSON] 1/4); визнати земельну ділянку площею 0,154 га,що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток співвласників: (за [PERSON] 3/4 та [PERSON] 1/4); стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, у тому числі вартість юридичних послуг у розмірі 25 тис. грн. 00 коп. Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги позивачки, вважає їх обґрунтованими і просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що передбачених законом підстав позивачем не вказано, належних доказів не надано, крім того, відповідно до постанови Вишгородського районного суду від 22.02.2007 року по справі № 3/2-«А»-68 в задоволенні позову [PERSON] до Новопетрівської сільської ради про визнання рішення сільської ради протиправним та його скасування було відмовлено. Відповідно до норм чинного законодавства обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускається при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або та сама особа, щодо якої встановлено ті обставини. В даному випадку можливо тільки визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя при наявності належних та допустимих доказів та відповідних позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат юридичних послуг, то ці вимоги взагалі протирічать закону, а саме ст. 79,84 ЦПК України та Постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що позовні вимоги безпідставні, зазначене майно набуте відповідачем без допомоги позивачки, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не прибула, суду надала заяву у якій просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа - [PERSON] підтримує всі позовні вимоги позивачки і просить їх задовольнити, суду пояснив, що відповідач нічого не вклав у будівництво будинку, ні коштів, ні праці, всі будівельні матеріали купляли вони з дружиною, будівельні роботи оплачували вони і земельну ділянку давали його дружині [PERSON] , але вона записала на зятя. Третя особа - [PERSON] суду пояснила, що відповідач нічого не вклав у будівництво будинку, ні коштів, ні праці, всі будівельні матеріали купляли вони з чоловіком про що надали копії накладних та квитанцій про сплату, будівельні роботи оплачували вони так як ні у позивачки ні у відповідача не було на той час коштів і земельну ділянку надавали їй [PERSON] , але вона записала ділянку на зятя, щоб побудувати їм будинок. Вважає, що необхідно повністю задовольнити позовні вимоги у тих частинах, які просить позивачка з урахуванням частини на їх дітей, які залишаються із матір`ю. Представник третьої особи - Новопетрівська сільська рада у судове засідання не прибув, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надали заяву у якій просили проводити розгляду справи за відсутності їхнього представника. Представник третьої особи - Вишгородський районний відділ земельних ресурсів у судове засідання не прибув, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надали заяву у якій просили проводити розгляду справи за відсутності їхнього представника. Заслухавши учасників судового розгляду, пояснення експерта, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України - майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісн6ої власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини І навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.355 ЦК України є два види спільної власності: спільна часткова і спільна сумісна. Позивачка та її представник вважають, що сторони придбали майно на праві спільної часткової власності і просять визнати за ними набуте ними майно, як спільну часткову власність. Але при спільній частковій власності кожен співвласник із самого початку має чітко визначену частку у праві власності - так звану ідеальну частку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження тим, що реально відповідає цій частці. В даному випадку сторони не мали майно чітко поділене на частки, а тому суд вважає, що сторони, як співвласники спільної сумісної власності, мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном і така частка може бути виділена судом. Заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її власні кошти. В судовому засіданні було доведено, що кошти на будівництво будинку видавалися третіми особами батьками позивачки [PERSON] , [PERSON] , які оплачували будівельні матеріали, перевозки та будівельні роботи, але вони надавали допомогу молодій дочці і зятю у будівництві житлового будинку, а не вкладали кошти для проживання у цьому будинку, тому посилання на цю підставу для збільшення частки позивачки є безпідставним. Сама позивачка не довела суду, що вона за свої особисті кошти придбала частину майно, а тому суд вважає, що придбане сторонами майно є спільною сумісною власністю подружжя. Якщо майно придане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Оскільки житловий будинок сторін був споруджений під час шлюбу, то незалежно від того, хто із подружжя зареєстрований його власником, він є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України - у разі поділу майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майно дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони по даній справі не прийшли до домовленості про частки у спільному майно і між ними не укладався шлюбний договір, а тому майно між ними повинно розподілитися порівну. Посилання позивачки на те, що її частка повинна бути збільшена на підставі перебування з нею їх дітей суд вважає таким, що не відповідає вимогам ч.ч.2,3. ст.70 Сімейного кодексу України, де сказано, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майно дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні, неповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно зі ст.З ЩІК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається. В судовому засіданні позивачкою не було доведено, що відповідач своєю протиправною поведінкою не забезпечував сім`ю, не дбав про матеріальне забезпечення, приховував, знищував чи пошкоджував їх спільне майно, або витрачав його на шкоду сім`ї. Відповідач постійно з 2008 року сплачував аліменти на одного сина в розмірі 260- 300 гривень, що підтверджується копіями поштових повідомлень. Крім того із пояснень позивачки суду відомо, що відповідач перераховував 3000 гривень на книжку для сина, які вона використала на утримання сина. Дочка позивачки, відповідно до пояснень сторін, вже є повнолітньою, працює і має самостійний дохід. Неповнолітній син подружжя проживає із позивачкою і на нього вона отримує від відповідача аліменти. Посилання позивачки на те, що необхідно сплачувати за навчання сина, утримувати його, направляти на відпочинок суд вважає недостатнім для збільшення частки при розподілі, тому що всі витрати можуть бути компенсовані за її позовом до суду про відшкодування витрат на відпочинок і навчання сина. Пленум Верховного суду України неодноразово звертав увагу на те, що самого факту проживання дитини з одним із подружжя недостатньо для збільшення його частки. Таким чином суд приходить до висновку, що в частині розподілу житлового будинку необхідно позов задовольнити частково. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] .. Визнати житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] спільною частково власністю [PERSON] та [PERSON] з визначенням таких часток. За [PERSON] визнати право власності на частину будинку з надвірними будівлями. За [PERSON] визнати право власності на частину будинку з надвірними будівлями. При вирішенні питання за земельну ділянку біля будинку, суд вважає, що в цій частині позов також повинний бути задоволений частково. Оскільки виникає питання користування частинами будинку сторонами та обслуговування житлового будинку і надвірних будівель, то суд вважає, що необхідно кожній стороні відповідно до ст.120 Земельного кодексу України виділити частину земельної ділянки в тій частині, в якій за ними переходить право власності на будинок. Загальне правило - якщо відчужується будівля і споруда, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить право власності і на земельну ділянку. Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України - при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних оскуб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Таким чином суд вважає, що земельна ділянка не може перебувати у власності тільки відповідача, для користування частиною житлового будинку з надвірними будівлями позивачці необхідна частина земельної ділянки відповідно до її частки у будинку, а тому суд вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІКВ № 052734 від 29.05.2001 року виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,154 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] повинний бути скасований і земельну ділянку площею 0,154 га, передати у користування [PERSON] частину земельної ділянки та у користування [PERSON] частину земельної ділянки. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Позивачкою надані суду докази оплати юридичних послуг адвокатові в сумі 25000 гривень. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені частково і майно розділене по 1\\\\2 частині між сторонами, то суд вважає, що і витрати на юридичні послуги повинні бути відшкодовані частково відповідно до задоволенню позовних - вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за надання юридичних послуг в сумі 12500 гривень. На підставі ст.ст. 16, 35, 356, 357, 368, 370, 378, 393, ЦК України, ст.ст. 57, 60, 70 СК України.

Outcome: partial