Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь недотриману щорічну допомогу на оздоровлення, 3% річних та індексацію, всього в сумі 11522 грн. 23 коп., при цьому посилаючись на те, що він має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії та відповідно до чинного законодавства, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте в період з 2007 по 2009 рік позивач > отримав суму коштів, що суттєво відрізняється від реальної суми. При зверненні до відповідача, щодо І здійснення виплати недоотриманих грошових коштів, йому було відмовлено. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність. Представник Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської РДА в судовому засіданні позов не визнала та в письмових запереченнях зазначила, що всі перерахунки виконуються інформаційно-обчислювальним центром, в автоматичному режимі, на основі нормативно-правової бази та під контролем Міністерства праці та соціальної політики України, і управління немає доступу до ручного втручання та проведення перерахунків, які не відповідають чинному законодавству. Тому дії управління щодо виплати позивачеві вказаних соціальних виплат не можуть бути протиправними, т.я. правління діє у межах своїх повноважень, що базуються на законах та нормативних актах, які підлягають обовязковому виконанню з боку управління. Відповідно до ст.62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розяснення порядку застосування цього [PERSON] провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими, в т.ч. для органів державної виконавчої влади. Згідно ст.63 вищевказаного [PERSON], фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього [PERSON], здійснюється за рахунок державного бюджету. В свою чергу, відповідно до ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік», Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, І т абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. [PERSON] не передбачено коштів на фінансування підвищених сум таких соціальних виплат, а оскільки зміни до даного [PERSON] не вносилися, в УПСЗН були відсутні підстави виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в підвищених розмірах. Виходячи з фінансових можливостей держави, уряд гарантував і гарантує виплату окремих видів компенсацій громадянам, які постраждали І е наслідок Чорнобильської катастрофи, в абсолютних розмірах, визначених Постановами К МУ №562 від 26.07.2005 р. та № 836 від 26.07.1996р. Тим більше позивачем не оскаржуються дані постанови. Отже, Тайваневі були нараховані та виплачені вищевказані види соціальних виплат з дотриманням чинних норм законодавства. Крім того, Конституційний Суд у 2009 році не приймав рішень про незаконність даних виплат, а тому просить у задоволенні позову відмовити, з підстав відсутності протиправних дій Г правління у нарахуванні та виплаті позивачеві соціальних виплат. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що підтверджується посвідченнями серія А № 281054, та останній перебуває на обліку в Управлінні праці І та соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області. Відповідно до абз. 7 ч.4 ст.48 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-Х1І від 28.02.1991 р. (в редакції [PERSON] від 06.06.1996р.) (далі Закон) позивач, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, також має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. На підставі Розпоряджень Бориспільського УПСЗН позивачеві неправомірно, була нарахована та виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення за період з 2007-2009р. включно в розмірі 300 грн., що є меншим, ніж встановлено чинним законодавством України, а саме меншим, ніж 5 мінімальних заробітних плат. Нарахування та виплата позивачу призначених соціальних виплат проводилась з дотриманням вимог І Постанов КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що не відповідає нормам Конституції та [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У перерахуванні та виплаті позивачеві таких недоотриманих ним соціальних виплат УПСЗН Бориспільської РДА, незаконно, відмовляє. Посилання представників відповідачів в своїх письмових запереченнях на те, що проведення соціальних зиплат залежить від фінансової можливості держави, що визначається в Державному бюджеті, суд оцінює критично, як безпідставні, оскільки держава, наділивши осіб певною соціальною гарантією, І взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають статус ^ постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС, в т.ч. і матеріальний рівень позивача, і відсутність матеріальних коштів у держави не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, який прямо встановлений законом. Згідно із ст.ст.21,22,24,64 Конституції У країни усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права ; свободи людини є невідчужуваними і непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.46 Конституції У країни громадяни мають право на соціальний захист. Згідно із ст.48 [PERSON] України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІ1 від 28.02.1991 р. (в редакції [PERSON] від 06.06.1996р.) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати статтю 48 доповнено частиною сьомою згідно із [PERSON] № 230/96-ВР від 06 червня 1996 року) Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу перед Постановами Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі яких позивачеві нараховувались та виплачувались вказані соціальні виплати, і при вирішенні даного спору суди повинні керуватися вимогами статті 48 вказаного .[PERSON], який передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, д дійшов висновку, що на момент здійснення позивачеві нарахування та виплати вищезазначених компенсацій, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, підлягала застосуванню стаття 48 [PERSON] України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», з рахуванням розміру мінімальної заробітної плати, а не вищевказані Постанови Кабінету Міністрів України, що є підзаконними нормативно-правовими актами, та істотно звужували обсяг конституційних прав позивача, як соціально захищеної особи. Слід зазначити, що встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України. Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до: - статті 76 [PERSON] 489-У від 19 грудня 2006 року, з 01 січня 2007 року склав 400 гривень на місяць, з 01 квітня 2007 року - 420 гривень з 01 липня 2007 року - 440 гривень, з 01 жовтня 2007 року - 460 гривень на місяць; - статті 59 [PERSON] №107-УІ від 28 грудня 2007 року, з 01 січня 2008 року склав 515 гривень на місяць, з 01 квітня 2008 року - 525 гривень, з 01 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 01 грудня 2008 року - 605 гривень на місяць; статті 55 [PERSON] №835-УІ від 26 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року склав 605 гривень на місяць, з 01 квітня 2009 року - 625 гривень, з 01 липня 2009 року - 630 гривень, з 01 жовтня 2009 року 650 гривень та з 01 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць. Враховуючи, вищезазначене, суд вважає, що слід зобовязати відповідача виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2007- 2009 р.р., з урахуванням вже виплачених позивачеві сум, в розмірі 8245 грн. в тому числі : У 2007 році - 440 х 5 = 2 200 - 100 = 2 100 гривень, У 2008 році - 525 х 5 = 2 625 - 100 = 2 525 гривень, У 2009 році - 744 х 5 = 3 720 - 100 = 3 620 гривень. При цьому, суд критично відноситься до вимоги позивачів щодо застосування до суми виплат ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки дані виплати є одноразовими і їх чіткій розмір встановлюється бюджетом.

Outcome: partial