Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2009 р. по 30.09.2009 р. в розмірі 4975 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 630 грн. та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунків в порядку передбаченому ст.ст. 116-117 КЗпП України в розмірі 4354 грн., а всього 9959 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що працював на посаді столяра у [PERSON] « Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» з 01.12.2006 р. по 30.09.2009 р. З лютого 2009 року відповідач не виплачував йому заробітну плату. Посадовий оклад столяра становив мінімальну заробітну плату, встановлену законодавством України. Згідно наказу від 30.09.2009р. його було звільнено з роботи за згодою сторін. Проте в порушення норм чинного законодавства при звільненні із позивачем не було проведено повний розрахунок, а тому просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач та представник позивача (за усною заявою) позов підтримали повністю і дали аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві, просили позов задоволити та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті всіх належних сум при звільненні із [PERSON] « Будівельна корпорація « Львіввікнопласт » в розмірі 9959 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судова повістка відповідачу направлена по місцю реєстрації, але повернулася у зв'язку із вибуттям відповідача з даної адреси. Оскільки відповідач змінив адресу, не перебуває по місцю державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України він вважається повідомленим належним чином про розгляд справи. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговість. Право на своєчасне одержання винагороди за працю належить до конституційних прав громадян та захищається державою. У відповідності до вимог ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті статі строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на посаді столяра у [PERSON] «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» з 01.12.2006 р. по 02.04.2007 р., з 02.04.2007 р. переведений на посаду бригадира (а.с.5-7). З лютого 2009р. відповідач не виплачував йому заробітну плату. Посадовий оклад становив мінімальну заробітну плату, встановлену законодавством України. Згідно наказу від 30.09.2009р. його було звільнено з роботи за згодою сторін (а.с.7). Таким чином, відповідач повинен був провести з позивачем повний розрахунок по виплатах, що належать останньому 30.09.2009р., чого зроблено не було ( а.с.8-12). Враховуючи наведене, а також встановлений законодавством України мінімальний розмір заробітної плати за періоди, заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.02.2009р. по 30.09.2009р. становить 4975 грн., компенсація за невикористану відпустку становить 630 грн. та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунків в порядку передбаченому ст.ст. 116-117 КЗпП України становить 4354 грн., а всього 9959 грн. Тобто, позивачем правильно здійснено обчислення розміру заборгованості по заробітній платі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню.

Outcome: approved