Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-06 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за проданий товар з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних у розмірі 72703,05 грн. та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 01 вересня 2006 року відповідач придбав у субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] товар - будівельні матеріали на загальну суму 50000,00 грн., а суму коштів за вказаний товар зобовязувався повернути в строк до 31 грудня 2006 року. Станом на день розгляду справи в суді, відповідач розрахунок з позивачем не провів. Загальний розмір заборгованості згідно розписки становить 72703,05 грн., з яких 50000,00 грн. основний борг за придбаний товар; 19400,00 грн. індекс інфляції та 3303,05 грн. 3% річних. З цих підстав, просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнали, просять суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що розписка відповідачем була написана під тиском працівників ТзОВ фірми «Західбудсервіс», керівником якого являється позивач по справі, товару - будівельні матеріалі він не отримував. Вважають, що між позивачем та відповідачем виникли інші цивільно-правові відносини у звязку з чим, не заперечують про відшкодування відповідачем позивачу коштів в розмірі 50000,00 грн. В решті позовних вимог просять суд відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року відповідач [PERSON] 0.0. придбав у субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] товар, а саме будівельні матеріали на загальну суму 50000,80 грн. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні видатковою накладною №01\\1-09 від 01 вересня 2006 року, з якої вбачається, що СПДФО [PERSON] відвантажив, а Яхно 0.0. отримав будівельний товар на загальну суму 50000,80 грн. На момент отримання вказаного товару, відповідач послався на крайню необхідність у його найскорішому отриманню і в той же час на тимчасову фінансову неспроможність сплатити за нього грошові кошти, у звязку з чим, позивач надав відповідачу всі товари та отримав від останнього розписку, згідно з якою відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у розмірі 50000,80 грн. в строк до 31 грудня 2006 року. Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою від 01 вересня 2006 року, написаною відповідачем [PERSON] 0.0., з якої вбачається, що «[PERSON], проживаючий за адресою [INFO]єва, 8 кв.78 бере товар (будівельні матеріали) у [PERSON] на суму 50000,00 грн. Гроші зобовязується повернути [PERSON] до 31 грудня 2006 рік. Розписка написана власноручно, без тиску та при свідках [PERSON], [PERSON], [PERSON]Г.». Однак, у зазначений у розписці строк, відповідач грошові кошти позивачу не повернув, зустрічі з позивачем уникає, кошти повернути у добровільному порядку не бажає. Враховуючи виниклі між учасниками процесу правовідносини, суд вважає, що вони повинні регламентуватися статтею 694 ЦК України саме - продаж товару в кредит, а розписку від 01 вересня 2006 року суд розцінює, як договір купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (терміни). В даному спорі терміном виконання зобовязання відповідачем було встановлено 31 грудня 2006 року. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що на день розгляду справи в суді, відповідач не виконав свого зобовязання, він є таким, що прострочив виконання зобовязання, таким чином, порушив його. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.4 ст.694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Відповідно до ч.5 ст.694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховується проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Відповідно до ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що у добровільному порядку відповідач позивачу кошти за придбаний товар не повернув, умови договору не виконав, а з договору не вбачається, що відповідач мав сплачувати проценти за прострочення розрахунку та індекс інфляції, в судовому засіданні представник позивача даних обставин не довів, тому позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення вартості придбаного відповідачем товару на суму 50000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з досліджених матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено державне мито в розмірі 727,03 грн. згідно квитанції №244 від Об березня 2009 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 30,00 грн. згідно квитанції №246 від 06 березня 2009 року. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved