Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 червня 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що працював у відповідача на посаді слюсара-складальника, наказом № 38 від 06 квітня 2009 року звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Діями відповідача спричинені моральні страждання. В позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 13\~313,14 грн. та 2500 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що повний розрахунок з позивачем будо дійсно проведено не в день звільнення, а 15 травня 2009 року, тому не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивача [PERSON] згідно наказу ТОВ «Теспо-центр» від 23 липня 2007 року № 109 прийнято на постійну роботу з 23 липня 2007 року слюсарем механоскладальних робіт 5-го розряду з відрядною системою оплати праці з випробувальним терміном протягом двох місяців. Наказом від 06 квітня 2009 року № 38 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) 06 квітня 2009 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачем, що в день звільнення 06 квітня 2009 року відповідач не провів повний розрахунок з позивачем. Такий розрахунок було проведено лише 15 травня 2009 року (а.с. 19). Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2009 року по 14 травня 2009 року включно (1 місяць 5 днів). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд обраховує середній заробіток відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за наступним розрахунком: нарахована заробітна плата за останні два повні місяці роботи: 645,40 грн.(серпень 2008 року)+645,10 грн.(вересень 2008 року)=1290,50грн.; кількість робочих днів за останні два повні місяці роботи 43 дні ; середньоденна заробітна плата: 1290,50 грн. (заробіток)/43(кількість днів)=30 грн.01 коп.; Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 795 грн. 30 коп. (645,25 * 1 місяць +30,01 х 5 днів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилання позивача на наявність станом на час розгляду справи в суді заборгованості по заробітній платі в сумі 9288,40 грн. та розмір середньої заробітної плати в сумі 1341 грн. 67 коп. судом оцінюється критично. Як встановлено в судовому засіданні, довідка про доходи, видана 26 березня 2009 року, на яку посилається позивач (а.с. 2), не відповідає дійсним нарахуванням та спростовується іншими зібраними по справі доказами. Зокрема, за даними ДПІ у м. Полтаві згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум утриманого з них податку за ф. 1ДФ на ТОВ «Теспо-центр» [PERSON] за період ІІІ-ІУ квартал 2008 року та І-ІІ квартал 2009 року отримав доходи в сумі 2433,66 грн. Зазначені суми доходів позивача повністю підтверджується довідками ТОВ «Теспо-центр». Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачем не доведено наявність моральних страждань, які були б спричинені в результаті порушення відповідачем законних прав [PERSON], жодні докази наявності моральної шкоди не наведені. Тому суд приходить до висновку, що в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справ.

Outcome: partial