Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку №10 по вул. 8-го березня в с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області в якому зареєстрований та проживає разом з дружиною [PERSON] В 2006 році з їхнього дозволу в будинок, як члени їх сімї вселилися [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте останні систематично порушують правила співжиття, а саме не вносять плату за комунальні послуги, ображають позивача та його хвору дружину, насміхаються, вчиняють скандали та психологічне насильство щодо них за що [PERSON] в 2009 році притягувався до адміністративної відповідальності. Виходячи з цих обставин, [PERSON] на підставі ст. 116 ЖК України просив виселити відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі. Позов обгрунтував тим, що відповідачі мають інше житло, придатне для проживання, а також поганими відносинами між ним, його дружиною та відповідачами. Також просив врахувати те, що [PERSON] одноразово вчинив психологічне насильство щодо нього та його дружини за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, проте більше жодних значних конфліктів не створював. В іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним в позові за винятком доводів щодо несплати відповідачами вартості комунальних послуг від яких відмовився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обгрунтовував відсутністю систематичності порушення ним правил співжиття. Звертав увагу суду на те, що він дійсно притягувався до адміністративної відповідальності за одноразове вчинення психологічного насильства в сімї, проте більше жодних конфліктів не створював. Навпаки приймав участь в покращенні благоустрою житла, систематично сплачує комунальні послуги, тому вважав, що позов є необгрунтованим та таким, що не може бути задоволений. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення обгрунтовували відсутністю жодних порушень житлових прав позивача з їхньої сторони. Звертали увагу суду на те, що вони не порушують правила співжиття, конфлікти між сторонами мають характер дрібних побутових, також відповідачі просили врахувати те, що вони приймають участь в покращенні благоустрою житла, систематично сплачують комунальні послуги, а тому вважали, що позов є необгрунтованим та таким, що не може бути задоволений. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим розглядати справу без участі особи, що не зявилася в судове засідання, оскільки інші особи, що беруть участь в розгляді справи не заперечували проти цього, а матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши надані відповідачкою [PERSON] розрахункові книжки по сплаті за газ, а також оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №3-3099/09 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №10 по вул. 8-го березня в с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області в якому зареєстрований та проживає разом з дружиною [PERSON] (а.с. 5-11, 13). В 2006 році з їхнього дозволу в будинок, як члени їх сімї вселилися та з цього часу без реєстрації постійно проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що знайшло своє підтвердження поясненнями сторін та письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 17). 22 вересня 2009 року комісією по боротьбі з пияцтвом, алкоголізмом та наркоманією виконавчого комітету Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було розглянуто заяву [PERSON] за результатами якої встановлено причетність [PERSON], що перебував в стані алкогольного спяніння, до образ позивача, а також [PERSON], винній особі винесено попередження про недопустимість повторних дій (а.с. 16). Крім цього, за це ж правопорушення [PERSON] постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2009 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до стягнення у вигляді штрафу (матеріали справи 3-3099/09). Як вбачається з пояснень сторін, зокрема самого позивача, вказане порушення було єдиним значним, оскільки інші конфлікти мали характер дрібних побутових та суттєво не відобразилися на відносинах сторін. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Положення ч. 3 ст. \~9 ЖК України вказують на те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав \~і в порядку, \~ передбачених законом. Зокрема членів сімї власника жилого будинку (квартири) відповідно до ст. 157 ЖК України може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, як правової норми, якою позивач обгрунтовує свій позов, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як наголошує Верховний Суд України в своїх рішеннях для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконавчих комітетів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. В судовому засіданні встановлена та не заперечувалася сторонами та обставина, що [PERSON] вчинив одноразове порушення правил співжиття за що був притягнутий до відповідальності, однак ні до цього випадку, ні після нього аналогічних порушень не вчиняв, що підтверджується його характеристиками за місцем проживання та роботи (а.с. 20, матеріали справи №3-3099/09). Виходячи з цього систематичність в його діях відсутня. Що стосується позову до інших відповідачів, то він в цій частині взагалі не знайшов свого підтвердження належними доказами, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Виходячи з встановлених обставин, суд вважає позов необгрунтованим в цілому, а тому він задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України не підлягають також відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: dismissed