overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду в квітні 2010 року з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за використаний газ в суммі 949,05 грн., посилаючись на те, що відповідач своєчасно не сплачує за використаний газ. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Суд не досліджує докази, в звязку з визнанням позову в повному обсязі. Суд приходить до наступного: Позивач надавав відповідачу газ. Між позивачем і відповідачем укладений договір на постачання газу, позивачем умови договору виконувалися у повному обсязі. Заборгованість відповідача за природний газ за період з 01.02.2006 р. по 01.04.2010 р. становить суму 949 грн. 05 коп., згідно довідки про заборгованість за газ. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язаня має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Відповідачем порушені вимоги п. 17, 29 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, а також п. 1 Договору, яким передбачена сплата за використаний газ. Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом в якому зазначає , що згідно договору про оренду земельної ділянки , вона є орендарем земельної ділянки по вул. Київська, 9 в м. Ко\-ростень пл. 0, 0060 га.за цільовим призначенням для комер\-ційного використання, розміщення та обслуговування торгіве- льного павільйону. На даній земельній ділянці, позивачем встановлено торгівельний павільйон розміром 3x9 м, який виготовлено з металевого листа і з»єднано з земельною ді\-лянкою за допомогою капітального фундаменту , та використовується позивачем за призначенням. З метою отримання грошового кредиту , для виконання впорядкування будівництва позивач звернулася в банк. Однак, банком йому було запропоновано отримати кредит лише з умовою надання застави нерухомого майна, у вигляді зазначеної спо\-руди торгівельного павільйону. Оскільки, вона не має свідоцтва про право власності на цю малу архітектурну фор\-му , виконком не видає його до здачі в експлуатацію, просить визнати її власником вказаного майна. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору оренди зе\-мельної ділянки, позивач є орендарем земельної ділянки по вул. Київська в районі буд. №9, в м. Коростень пл. 0, 0060 га. за цільовим призначенням :для комерційного вико\-ристання, розміщення та обслуговування торгівельного павіль\-йону. На даній земельній ділянці, позивачем встановлено торгівельний павільйон розміром 3x9 м, який виготовлено з металевого листа і міцно з»єднано з земельною ділянкою за допомогою капітального фундаменту , та використовується 2 позивачем за призначенням.(л.с. ) 3 метою отримання грошо\-вого кредиту , для виконання впорядкування будівництва позивач звернулася в банк. Однак, їй було запропоно\-вано отримати кредит лише з умовою надання застави неру\-хомого майна, у вигляді зазначеної споруди. Оскільки пози\-вач не має документа про право власності на споруджений торгівельний павільйон, тому не може ,через цю обставину, отримати кредит банку. Ж Вимоги позову обгрунтовані доказами в т.ч.догов\-ором оренди, актом відведення земельної ділянки, договором купівлі- продажу металевого торгівельного павільйону(л.с. 4,5,6) і передбачені ст. 376 ЦК України, яка визначає, що особа, яка спорудила самочинно будову на земельній ділянці , що виділена їй в установленому законом порядку, набуває прав власності на цю будову за рішенням суду. Судом встано\-влено, що позивач спорудила вказаний торгівельний павільйон на земельній ділянці, орендований в установленому законом порядку, павільйон розміром 3x9 м, який виготовлено з ме\-талевого листа і міцно з»єднано з земельною ділянкою за допомогою капітального фундаменту, вимоги позову суд задово\-льняє.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на жилий будинок №115а по вул.Луговій у м.Полтаві. В позові посилався на те, що вказаний будинок на праві спільної сумісної власності без визначення часток співвласників належав його батькові [PERSON] та [PERSON], які померли. Частки співвласників у спільному майні визначені не були. Тому з метою прийняття ним спадщини після [PERSON] позивач просить суд визначити частки співвласників у власності на будинок у розмірі по 1/2 частині кожного співвласника. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просять позов задовольнити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що проти позовних вимог [PERSON] заперечень не мають. Вважають, що визначення часток в праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] необхідне для прийняття спадщини після померлих. Вважають, що підстави для відходження від рівності часток співвласників відсутні, тому не заперечують проти задоволення позову . Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, третіх осіб, дослідивши докази у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що жилий будинок №115а по вул.Луговій у м.Полтаві на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, з числа кімнат від однієї до пяти включно від 27 грудня 1958 року належав [PERSON] та [PERSON] без визначення часток співвласників. Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано КП Полтавське БТІ „Інвентаризатор (а.с.7). 06.08.2003 року [PERSON] помер (а.с.6). 14.04.2006 року померла [PERSON] (а.с.5). Після їх смерті відкрилась спадщина. У звязку з необхідністю прийняття спадкоємцями спадщини необхідно визначити частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності на жилий будинок. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Так як відсутні підстави для відходження від рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на жилий будинок №115а по вул.Луговій, суд вважає за необхідне визнати, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок складала ?, частка [PERSON] також складала 1/2.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи і підтримуючи який позивач зазначає, що 1989 року померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходяться в с.Іванків Бориспільського р-ну Київської обл. по вул. Лісова № 10. У визначений законом термін вони звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вони постійно проживали в вищезазначеному будинку разом з спадкодавцем до її смерті і проживають в ньому по теперішній час. За життя [PERSON] не встигла оформити та отримати правовстановлюючі документи на домоволодіння. Тому вони просять суд визнати за [PERSON] право власності на ? житлового будинку з господарськими спорудами, та визнати за [PERSON] право власності на ? житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Лісова, 10 в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, але в своїй письмовій заяві позов підтримує в повному обсязі та просить справу слухати в її відсутність. Представник відповідач в судовому засіданні не з'явився, але в своїй письмовій заяві позов [PERSON], [PERSON] визнає та просить справу слухати за відсутності їх представника. Суд, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши, в сукупності докази по справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно 20.06.1989 року померла мати позивачів - [PERSON] (а.с.12,16). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається: житлового будинку з господарськими спорудами в с.Іванків Бориспільського р-ну Київської обл. по вул. Лісова № 10. Позивачі являється спадкоємцями після смерті своєї матері [PERSON] Технічний паспорт виготовлено після смерті [PERSON]П.(а.с.13-15), також згідно довідки № 667 від 24.06.2010р. [PERSON] є власником будинку №10 по вулиці Лісовій в селі Іванків Бориспільського району Київської області(а.с.16). Домоволодіння існує, має вартість, факт створення домоволодіння [PERSON] ніким не оспорюється. Таким чином, домоволодіння можна вважати спадковим майном, право власності на яке потребує судового визнання. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. "Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженим наказом Міністра юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, обгрунтовуючи і підтримуючи який позивач зазначає, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007р., який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 706. Від шлюбу вони з відповідачем дітей не мають. На даний час вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо і їх шлюб існує лише формально, тому він просить їх шлюб розірвати і судові витрати покласти на нього, крім того в своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, свої пояснення та заперечення не надала. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, і дійшов висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з тих підстав, що спільне життя у сторін неможливе, шлюбні відносини сторони на даний час не підтримують, спільного господарства не ведуть, тривалий час мешкають окремо і сімя фактично розпалась, сторонам недоцільно надавати строк для примирення. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 07.10.2006 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу, у звязку з чим позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач не з?явився, подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнав у повному обсязі, вважає неможливим збереження шлюбу, та просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з?явилася, хоча повідомлялась своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд визнав причину неявки відповідача неповажною і розглянув справу у її відсутності на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Суд встановлено, що сторони з 07.10.2006 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

27.04.2010 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив розірвати шлюб сторін, оскільки подальше спільне життя із відповідачкою неможливе і суперечить його інтересам. Відповідачці судом направлялися копія позовної заяви, доданих до неї документів, розяснювалося право подати заперечення проти позову або свої докази. Незважаючи на це, відповідачка не зявилась до суду ні в попереднє судове засідання, ні на судовий розгляд. Також нею не надіслано жодних обґрунтованих заперечень проти позову. У своїх заявах вона лише вказує, що заперечує проти розірвання шлюбу. Позивач в судовому засіданні пояснив суду, що з відповідачкою не проживає з 1999 року. Майже 10 років вона жила окремо від нього у Луганській області. З 2001 року по 2009 рік вони поновили подружні стосунки, однак взимку 2009 року дружина виїхала у м.Красний Луч Луганської області, де в неї є інша сімя, син, онуки. З червня 2010 року дружина проживає у [INFO]. Вважав, що сімя з нею розпалася. Також вказав, що спільних дітей з відповідачкою не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: -правовідносини сторін регулюються ст.ст.54, 104-105, 110-113 СК України; -з пояснень позивача вбачається, що сторони зареєстрували шлюб, сімейні стосунки у них не склалися, що призвело до фактичного розпаду сімї; -подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не намірений поновлювати подружні стосунки. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про шлюб сторін (а.с.3), поштовими повідомленнями, з яких слідує, що повістки відповідачка отримує за адресою смт.Борова Київської області. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що сімя сторін фактично розпалася, зберегти її немає ні можливості, ні бажання у сторін, а тому подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя. В звязку із задоволенням позову судові витрати суд покладає на відповідачку, а витрати по розірванню шлюбу на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2007р. Від спільного подружнього життя у сторін дітей немає. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що їхня сімя розпалася і існує лише формально, у них з відповідачкою різні характери, різні погляди на життя, через що між ними виникають постійно непорозуміння, сварки, вони не можуть знайти спільну мову. Він переконаний, що здорової та міцної сімї у них немає і не буде, а тому вирішив розірвати їхній шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позові обставини і суду пояснив, що судом надавався їм час для примирення, якого так і не відбулось, він не змінив своєї думки і не бажає жити з відповідачкою, наполягає на розірванні шлюбу, тому просить суд позов задоволити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила і суду пояснила, що вона не бачить вагомих підстав для розірвання шлюбу, і їхній шлюб можна зберегти, доклавши спільних зусиль. Наданий судом термін на їхнє примирення є замалим для того, щоб її чоловік одумався і повернувся у сімю. Позов вважає безпідставним, тому просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки сторони не підтримують жодних стосунків, поновлення їх суд вважає не можливе, оскільки наданий судом строк для примирення і відновлення стосунків не вплинув на позицію позивача, який категорично наполягає на розлученні, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує наступним. 16.01.1999р. уклала з відповідачем шлюб. Від подружнього життя народився син-Роман ,09.08.1999 р. Подружнє життя не склалося.Вони не змогли створити міцної сім "і через зловживання чоловіком спиртних напоїв і постійні сварки. Тому просить шлюб розірвати. Позивачка позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причину неявки відповідач не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими і підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони одружилися 16.01.1999 року /а.с.З/. Причиною розлучення є те, що між сторонами виникали сварки та непорозуміння через вживання відповідачем алкогольних напоїв. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та їхнього сина, що дає підставу у відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України постановити рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст. 104, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві просить суд стягнути на її користь з відповідача [PERSON], який проживає [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини: - [PERSON], [INFO] у розмірі 25 % всіх видів заробітку (доходу), але не менше, як ЗО % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на місця. У судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги, пояснивши, що відповідач ніде не працевлаштований та має мізерний дохід, та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме 500 (пятсот) гривень, щомісячно до досягнення дитини повноліття. У судовому засіданні відповідач погодився зі зміненими позовними вимогами та погодився на сплату аліментів у твердій грошовій сумі до досягнення дитини повноліття. Вимоги позивачки підтверджуються: свідоцтвом про укладення шлюбу; свідоцтвом про народження дитини; довідкою про склад сім'ї; довідками С/Р; паспортом. Суд, з наявності доказів та матеріалів у справі, згідно ст.ст. 180 , 183, 191, Сімейного кодексу України позов слід задовольнити та допустити негайне виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] 06 квітня 2010 року звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області про стягнення недоплачених сум щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за 2009 рік. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. Вона, [PERSON], [INFO]. Відповідно до Закону України № 2195 від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» являється дитиною війни. Згідно ст. 6 зазначеного Закону, починаючи з 1 січня 2006 року, вона повинна отримувати соціальну грошову допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але за 2009 рік їй не виплачувалася. Визначена вона лише в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, замість 30 % . Отже недоплата становить 20 %. Верховна Рада України Законом № 3235 від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» / стаття 77 та 110 / та Законом України № 489 від 19 грудня 2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» /стаття 71 п.12/ призупинила дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено такі соціальні виплати. Однак Конституційний Суд України своїми рішеннями від 9 липня 2007 року №6 рп / 2007 та 10 рп / 2008 від 22 травня 2008 року

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 червня 2010 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області про стягнення недоплачених сум щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за 2009 рік. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. Він, [PERSON], [INFO]. Відповідно до Закону України № 2195 від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» являється дитиною війни. Згідно ст. 6 зазначеного Закону, починаючи з 1 січня 2006 року, вона повинна отримувати соціальну грошову допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але за 2009 рік йому не виплачувалася. Визначена вона лише в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, замість 30 % . Отже недоплата становить 20 %. Верховна Рада України Законом № 3235 від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» / стаття 77 та 110 / та Законом України № 489 від 19 грудня 2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» /стаття 71 п.12/ призупинила дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено такі соціальні виплати. Однак Конституційний Суд України своїми рішеннями від 9 липня 2007 року №6 рп / 2007 та 10 рп / 2008 від 22 травня 2008 року

Outcome: partial