Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 45 771 гривня 82 копійки, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 250 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 457 гривень 72 копійок. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на позові наполягає. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились, від них надійшли заяви з проханням слухати справу за їх відсутності, позов визнали повністю. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та постановити рішення у попередньому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі відділення Новомелітопольського відділення Запорізької обласної дирекції «[PERSON] Аваль», правонаступником якого на підставі п.1.3 Статуту є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17-30/1945-85, згідно пунктів 1.1.1, 1.1.4, 1.1.5, 1.2 якого позивач зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 16 000,00 гривень строком на 36 місяців з «19» червня 2008 року по «18» червня 2011 року, а [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 29,50% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку (Додаток № 1 до Кредитного договору), кінцевий строк погашення кредиту - «18» червня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однак [PERSON] з «19» вересня 2008 року не виконує свої зобовязання за кредитним договором належним чином, оскільки не повністю сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на «02» квітня 2010 року склала 37 246,70 гривень, де: - 5 212,30 гривень - прострочена заборгованість по сплаті планового платежу по тілу кредиту; - 6016,38 гривень - нараховані та несплачені проценти; - 26 018,02 гривень - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків за його користування. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, а позичальник зобовязаний згідно п. 7.3 кредитного договору виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобовязань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її предявлення. Крім того, в забезпечення виконання всіх зобовязань за кредитним договором позивачем зі [PERSON] було укладено договір поруки № 014/17-30/1945-85 від «19» червня 2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено, додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 2.5 договору поруки поручитель прийняла на себе зобовязання у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання грошових зобовязань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. На підставі вищезазначеного, відповідачам було направлено письмову вимогу вих. №17-30/04-81 від «17» лютого 2009 року про дострокове погашення грошових зобовязань за кредитним договором, однак а ні [PERSON], а ні [PERSON] своїх зобовязань не виконали і суму заборгованості перед позивачем не погасили. Згідно копії розрахунку заборгованості на день подання позовної заяви розмір заборгованості позичальника [PERSON] складає 45 771,82 гривень, з яких: - 13 583,72 гривень - прострочена заборгованість по тілу кредиту; - 6 170,08 гривень - нараховані та несплачені проценти; - 26 018,02 гривень - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦПК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання обовязків або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В звязку з тим, що [PERSON] виконувала свої зобовязання неналежним чином, сплату тіла кредиту та відсотків проводила несвоєчасно, а її зобовязання було забезпечено порукою, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 45 771 гривня 82 копійки, витрати по сплаті судового збору в сумі 457 гривень 72 копійок, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. Різницю сплаченої суми на витрати по інформаційно-технічному забезпеченню в сумі 130 гривень, тобто в більшому розмірі, ніж це встановлено законом, суд вважає необхідним повернути позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved