Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

09.09.2009 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,192 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Леніна, 35 в м. Харкові. При цьому, в обґрунтування заявленого позову посилається на те, що згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.1995 р. та від 06.05.1997 р., нотаріально посвідчених у ці дати державним нотаріусом [PERSON] шостої тотаріальної контори [PERSON] О,В., позивач придбав спочатку 102/200 частини , а потім 97/2частин житлового будинку і з надвірними спорудами, що розташовані по вул. Леніна, 35 в м. Харкові. Предмет цих договорів включає у себе і земельну ділянку, загальною площею 880 кв.м. На підставі цього, рішенням [PERSON] міської ради за №1178 від 28.10.1998 р. позивачу передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га, що була придбана за договором купівлі-продажу від 13.10.1995 р., а інша частина земельної ділянки була передана позивачу на праві користування, про що видано відповідні державні акти на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею. Рішенням відповідача неправомірно обмежено межі земельних ділянок, що мала належати позивачу на праві приватної власності, так як позивач придбав земельну ділянку за договором купівлі-продажу і ніхто не можу бути позбавлений свого права власності, відповідні норми містяться у діючому законодавстві, тому на підставі цього позивач просить заявлений позов задовольнити і визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку загальною площею 880 кві.м., бо вона у цьому розмірі була фактично ним вона придбана у власність. До участі у розгляді справи судом в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області та Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України із земельних ресурсів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що містяться в ньому та просив розглядати справу у відсутності відповідача та третіх осіб за наявними матеріалами з ухваленням заочного рішення по справі. В судове засідання представник [PERSON] міської ради не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В судове засідання представники третіх осіб не з'явились, причину своєї неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.1995 р., нотаріально посвідченого 13.10.1995 р. державним нотаріусом [PERSON] шостої нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером №1-13479, позивач придбав 103/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою : м. Харків, вул.Леніна, 35. Предметом вищезазначеного Договору купівлі-продажу є: 103/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що включає в себе - цегловий жилий будинок літ. А-1, житловою площею 56,1 кв.м., надвірні будівлі при ньому (сарай літ. Б, льохи літ. В, Д огорожа 1-5, замощення 1-11), земельну ділянку, загальною площею 880 кв.м. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 06.05.1997 р., нотаріально посвідченого 06.05.1997 р. державним нотаріусом [PERSON] шостої нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером №1-2580, позивач придбав 97/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою : м. Харків, вул. Леніна, 35. Предметом вищезазначеного договору купівлі-продажу є : 97/200 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що включає в себе - цегловий жилий будинок Літ. А-1, житловою площею 56,1 кв.м., надвірні будівлі приньому (сарай літ. Б, Льохи літ. В, Д, огорожа 1-5, замощення 11), земельну ділянку, загальною площею 880 кв.м. Рішенням [PERSON] міської ради від 28.10.1998 р. за №1178 позивачу у приватну власність передано земельну ділянку загальним розміром 0,10 га, а іншу частину земельної ділянки було надано йому на праві Постійного користування. На підставі вищезазначеного рішення ХМР позивачу видано державний акт на право приватної власності на землю від 12.11.1998 р. серії ХР-31-01-067232 на земельну ділянку площею 0,10 га та державний акт на право постійного Йотування землею від 12.11.1998 р. серії ХР-31-01-013647 на земельну ділянку площею 0,0192 га. Реалізуючи своє право власності, позивачем отримано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що йому було надано на праві власності , а також на земельній ділянці, що позивачу було надано на праві довірчого користування, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районного ради м. Харкова від 11.03.1999 р. за №48/3. Відповідно до акту технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації такий будинок було збудовано та отримано на нього свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.11.2003 р., видане Дзержинською районною радою на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 18.11.2002 р. за № 195/11. Судом встановлено, що позивачем придбано у власність земельну ділянку загальною площею 880 кв.м. разом з житловим будинком з надвірними будівлями відповідно до укладених договорів купівлі -продажу від 13.10.1995 р. та 06.05.1007 р., однак, [PERSON] міською радою не враховано факт придбання позивачем землі за договором купівлі- продажу у приватну власність у розмірі 880 кв.м. і рішенням від 28.10.1998 р. за №1178 надано останньому у приватну власність лише 0,10 га, а іншу частину земельної ділянки надано на праві постійного користування. Однак, відповідно до положень ст.30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, що діяли на момент набуття позивачем права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»- при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 3К до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст.120 ЗК на підставі цивільно-правових угод, а право користування- на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких вона належала відчужувачу... Разом з придбанням житлового будинку з надвірними спорудами на підставі договорів купівлі -продажу від 13.10.1995 р. та 06.05.1007 р., від відчужувачів до набувача - позивача по справі, перейшло належне відчужувачам право власності на земельну ділянку площею 880 кв.м., саме на розмір якої позивачу повинно бути видано свідоцтво про право власності на землю. Однак відповідні дії відповідачем проведено не було, що порушує права позивача, як власника, які підлягають захисту судом та порушення яких підлягає усуненню відповідачем. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності на нову річ, яку виготовлена особою, набувається нею. Суд, даючи оцінку наведеним позивачем доказам, вважає можливим вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,192 га задовольнити. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 319, 321, 377 ЦК України, ст.30 ЗК України (від 18.12.1990 р.), п.18 Постанови Пленуму Аерховного Суду України від 16.04.2004 р. за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved