Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] с/ради про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 червня 2009 року померла його бабуся [PERSON] на момент смерті якій належала на праві приватної власності земельна ділянка (пай № 504), загальним розміром 6,21 Га, яка була їй надана для ведення товарного сільськогосподарського товариства та яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склала заповіт відповідно до якого спадкодавець на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0091898 виданий КСП «40 Років Жовтня» Петропавлівського району Дніпропетровської області від 10.06.1997 року вона заповідала у власність [PERSON], тобто позивачу. Відповідно до чинного законодавства позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, але державний нотаріус Петропавлівської державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Свою відмову нотаріус пояснив тим, що позивач звернувся із заявою про спадкування земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту. В той час як за текстом складеного спадкодавцем заповіту, - вона заповідала на ім»я позивача сертифікат на земельну ділянку. Саме такі розбіжності і стали підставою нотаріусу для відмови позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі та послугувало зверненню позивача до суду за захистом його порушеного права. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, суду надано заяву в якій [PERSON] с/рада просить розглянути справу без участі представника. Вислухавши позивача, свідка, вивчивши заяву відповідача, матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з оглядом на наступне. Судом встановлено, що 07 червня 2009 року померла рідна бабуся позивача [PERSON] доказом чого є свідоцтво про смерть серії І-КИ № 277982 видане виконкомом [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 09.06.2009 року, актовий запис № 56. На момент відкриття спадщини (момент смерті спадкодавця ) [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка (пай № 504), загальним розміром 6,21 Га, яка була їй надана для ведення товарного сільськогосподарського товариства та яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Право власності спадкодавця на вищезгадану земельну ділянку (пай) підтверджується державним актом на право приватної власності на землю громадянину України серії ІУ-ДП № 076895, який було виготовлено на ім»я померлої на підставі розпорядження голови Петропавлівської РДА № 60-р від 01.03.2002 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.03.2002 року за реєстровим номером 6011 та серії Пп. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а відповідно до ч. 2 у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують особи визначені у ст. ст. 1261-1265, тобто за чергою. За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 22.08.2000 року секретарем Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідно до такого заповіту спадкодавець на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0091898 виданий КСП «40 Років Жовтня» Петропавлівського району Дніпропетровської області від 10.06.1997 року вона заповідала у власність [PERSON], тобто позивачу. Відповідно до чинного законодавства позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, але державний нотаріус Петропавлівської державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Свою письмову відмову нотаріус пояснив тим, що позивач звернувся із заявою про спадкування земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту. В той час як за текстом складеного спадкодавцем заповіту, - вона заповідала на ім»я позивача сертифікат на земельну ділянку. Саме такі розбіжності і стали підставою нотаріусу для відмови позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. На запит суду державний нотаріус надала підтвердження своєї письмової відмови, а також надала повідомлення, що [PERSON], непрацездатна донька спадкодавця, яка відповідно до ст.. 1241 ЦК України має право на обов»язкову долю в спадковому майні, надала до нотаріальної контори письмову заяву про відмову від такої долі на користь позивача. Окрім того відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки , яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). За свідченням [PERSON], який надав доказ про те що являється сином спадкодавця, у спадкодавця батьки померли досить давно, неповнолітні діти відсутні, але вона мала трьох дітей, одну доньку та двох синів, одним із яких являється сам свідок. [PERSON] відмовився від свого права на обов»язкову частку на користь позивача та заявив, що інший син спадкодавця [PERSON] помер в 2000 році та не має спадкоємців. Отже судом встановлено, що єдиним спадкоємцем на майно померлої [PERSON] є позивач. На запит суду Петропавлівський районний відділ земельних ресурсів Петропавлівської районної державної адміністрації підтвердив факт отримання спадкодавцем державного акту на право приватної власності на землю громадянину України серії ІУ-ДП № 076895, який було виготовлено на ім»я померлої на підставі розпорядження голови Петропавлівської РДА № 60-р від 01.03.2002 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.03.2002 року за реєстровим номером 6011 та серії Пп взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0091898 виданий КСП «40 Років Жовтня» Петропавлівського району Дніпропетровської області від 10.06.1997 року, який спадкодавець заповідала позивачу. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.І ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ч.І ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи всі докази та обставини справи суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved