Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення. В обґрунтування позову вказав, що гуртожиток [ADDRESS] переданий у власність позивачу та включений у його статутний капітал, право власності позивача зареєстровано у встановленому порядку. Командування в/ч [NUMBER] звернулось до позивача, з проханням надати житлову площу [PERSON] , у зв`язку з тим, що військова частина не в змозі надати військовослужбовця державним майном, що і було зроблено позивачем, оскільки на той момент мались вільні житлові приміщення. Представник позивача посилається на те, що з 2006 року завод став збільшувати темпи виробництва, що привело до притягнення додаткових трудових резервів, у тому числі громадян, які проживають за територією м. Дніпропетровська, у результаті чого виникла черга на отримання житлової площі у гуртожитку. У зв`язку з нехваткою місць у гуртожитку для поселення своїх робітників, позивачем прийнято рішення про виселення з гуртожитку осіб, які не є робітниками заводу та проживають у ньому без правових підстав. Відповідачі у трудових відносинах з позивачем ніколи не перебували, за родом своїх занять відповідачі не обслуговують завод і не відносяться до членів їх сімей, договір найму житлового приміщення не укладали, ордер на їх вселення не видавався, добровільно виселитись з займаного житлового приміщення не бажають. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Просив суд виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідачів на користь ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» судові витрати у розмірі 16 грн.. Відповідачі позовні вимоги не визнали, проте не заперечували, що у трудових відносинах з позивачем ніколи не перебували, за родом своїх занять відповідачі не обслуговують завод і не відносяться до членів їх сімей, договір найму житлового приміщення не укладали, ордер на їх вселення не видавався. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток [ADDRESS] переданий у власність позивачу та включений у його статутний капітал, право власності позивача зареєстровано у встановленому порядку. Командування в/ч [NUMBER] звернулось до позивача, з проханням надати житлову площу [PERSON] , у зв`язку з тим, що військова частина не в змозі надати військовослужбовця державним майном, що і було зроблено позивачем, оскільки на той момент мались вільні житлові приміщення. 32006 року завод став збільшувати темпи виробництва, що привело до притягнення додаткових трудових резервів, у тому числі громадян, які проживають за територією м. Дніпропетровська, у результаті чого виникла черга на отримання житлової площі у гуртожитку. У зв`язку з нехваткою місць у гуртожитку для поселення своїх робітників, позивачем прийнято рішення про виселення з гуртожитку осіб, які не є робітниками заводу та проживають у ньому без правових підстав. Відповідачі у трудових відносинах з позивачем ніколи не перебували, за родом своїх занять відповідачі не обслуговують завод і не відносяться до членів їх сімей, договір найму житлового приміщення не укладали, ордер на їх вселення не видавався, добровільно виселитись з займаного житлового приміщення не бажають. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. З ст. 116 Житлового Кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ч. З ст. 132 Житлового Кодексу України,Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Outcome: approved