Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що його дід - [PERSON] та бабка [PERSON] були співзабудовниками житлового будинку якій розташований по вул. Ш.Великого, 47 в с. Годинівка Герцаївського району. Як належні до будинки, останні звели господарські споруди. 20 лютого 1997 року його дід, та відповідачки [PERSON] батько, помер. Усе своє майно в рівних частиках дід заповів йому та матері - відповідачці [PERSON] Спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті діда, прийняв він, оскільки постійно проживав разом із матір'ю у вказаному будинку, вели спільне господарство, користуються будівлями. Сама мати - [PERSON], ніяких дій по прийняттю спадщини не вчиняла, відтак, спадщину не прийняла. 22 квітня 2009 року померла [PERSON], тобто його бабка, матір відповідачки. Як спадкоємець за заповітом після смерті бабки, продовжуючи разом із матерю проживати у вказаному господарстві, у вересні 2009 року звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини яка відкрилася внаслідок смерті бабки, а матір (також спадкоємниця за заповітом) відмовилися від спадщини на його користь шляхом подання заяви про це державному нотаріусу. Оскільки за життя дідуся і бабусі правовстановлюючі документи на житловий будинок їм не видавалися, це перешкоджає йому оформити спадщину в установленому законом порядку, в зв'язку з чим, просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала та суду пояснила, що нерухоме майно на яке претендує позивач було побудовано її батьками. На спадщину не претендує та від своєї частки відмовилася на користь позивача. Годинівська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала до суду листа в якому просила розглянути справу за відсутності їх представника оскільки проти задоволення вимог позивача не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають часткового задоволення виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Ш.Великого, 47 в с. Годинівка Герцаївського району розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Як випливає з витягу з погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами якій розташований по вул. Ш.Великого, 47 в с. Годинівка Герцаївського району зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1986 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За змістом ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України), майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як вбачається з свідоцтва про одруження [PERSON], останній, 2 лютого 1947 року уклав шлюб із [PERSON] зареєструвавши його у сільській раді с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 2. Зважаючи на те, що житловий будинок, якій розташований в с. Годинівка по вул. Ш.Великого, 47 Герцаївського району побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, прийнятий в експлуатацію і зареєстрований з 1986 року в сільській раді за [PERSON], з урахуванням того, що [PERSON] та його дружина [PERSON] були співзабудовниками будинку, то обидва вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по ? . 20 лютого 1997 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть виданого виконкомом Годинівської сільської ради 22 лютого 1997 року № 032613. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т. ч на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами що в с.Годинівка по вул. Ш.Великого,47 Герцаївського району. Статтею 524 ЦК в редакції 1963 р. який був чинним на момент відкриття спадщини внаслідок смерті [PERSON], встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, якщо воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] залишив після себе заповіт на імя позивача та відповідачки [PERSON], якій посвідчений секретарем Годинівської сільської ради Герцаївського району 7 серпня 1996 року та зареєстрований в реєстрі за № 83, зі змісту якого вбачається, що до останніх в рівних частках переходить все майно яке належало спадкодавцю на день смерті. Згідно ст. 548 ЦК 1963 р. прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] в житловому будинку в с. Годинівка Герцаївського району залишилися проживати його дружина [PERSON], позивач, відповідачка [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], що також підтверджується довідкою Годинівської сільської ради за № 2010 від 27.05.2010 року. Нормою ст. 535 ЦК 1963 р. встановлено, що непрацездатна дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Таким чином, після смерті [PERSON], його майно (1/2 частки жилого будинку) успадкували позивач, відповідачка [PERSON] згідно заповіту та непрацездатна дружина померлого - [PERSON] (на час смерті чоловіка досягла 76 років) як спадкоємець обов'язкової частки. Визначаючи розмір обовязкової частки яка успадкувала [PERSON], суд виходить з того, що спадкоємцями першої черги по Закону після смерті гр-на [PERSON] були його дружина [PERSON] і його донька [PERSON] відповідачка по справі. У випадку відсутності заповіту, [PERSON] мало би право на спадкування ? частки (1/2 :2) жилого будинку з господарськими спорудами. Тобто, розмір обов'язкової частки гр-ки [PERSON] склало 1/6 частин вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами. За наведених обставин, після [PERSON] до позивача та відповідачки [PERSON] перейшло по 1/6 частин відповідно, житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул. Ш.Великого, 47 в с. Годинівка Герцаївського району, а до дружини померлого, з урахуванням її частки у спільному майні подружжя 4/6 частин (1/6 +1/2) вказаного жилого будинку. Наполягаючи на позові, як позивач так і відповідачка пояснили, що [PERSON] (бабка) і сама відповідачка [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] не претендували й не вчинили ніяких дій по її прийняттю, тобто відмовилися від неї на користь позивача. Згідно положень цивільного законодавства діючих на час смерті [PERSON], спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ст. 553 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» яка стосувалася застосування норм ЦК Української РСР - 1963 р., відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщині з тих підстав, що хто-небудь з спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, вправі передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загальноцивільних угод-договорів купівлі-продажу, дарування, міни. З огляду на змісту правових норм які регулювали спірні правовідносини (розділ 7 ЦК 1963 р.), враховуючи факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцями, які протягом строку для прийняття спадщини не заявили про відмову від неї в установленому законом порядку, виходячи зі змісту ст. 549 ЦК України 1963 р., то як відповідачка так і дружина померлого - [PERSON] вважаються такими що прийняли спадщину та остання належить їм з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] Крім того, діючими нормами цивільного законодавства та й нормами ЦК 1963 року не передбачено можливість визнання за особою право власності на майно без дотримання особою загального порядку прийняття спадщини з подальшим її оформленням в порядку встановленому для реєстрації права власності обєктів нерухомого майна, а тому посилання позивача частині неприйняття відповідачкою спадщини після смерті її батька суд вважає безпідставними, такими що не ґрунтуються на законі. 22 квітня 2009 року, [PERSON] - бабка позивача, мати відповідачки померла, і після її смерті відкрилася спадщина на 4/6 частин житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул. Ш.Великого, 47 с. Годинівка Герцаївського району. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало їй на день смерті на випадок своєї смерті заповіла у рівних частках позивачу та відповідачці [PERSON] згідно заповіту від 7 серпня 1997 року посвідченого секретарем Годинівської ї сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 84. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач та відповідачка [PERSON] на час смерті [PERSON] проживали та продовжують проживати у спірному будинку. Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON] № 133/2009 року, позивач 8 вересня 2009 року звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а відповідачка [PERSON] в той же день подала державному нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Згідно ч.1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. При зазначених обставинах, після смерті [PERSON] її часка, а саме 4/6 частин жилого будинку перейшла до позивача, проте державний нотаріус Герцаївської державної нотаріальної контори своєю постановою від 26 березня 2010 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок. Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок якій розташований по вул. Ш.Великого, 47 в с. Годинівка Герцаївського району належав [PERSON]П та [PERSON] як співвласникам, а позивач у свою чергу у передбачуваний законом порядку прийняв спадщину після смерті останніх, то його вимоги підлягають задоволенню в межах прийнятого ним спадкового майна, тобто 5/6 частин вказаного житлового будинку (1/6 - після смерті діда + 4/6 - після смерті бабки). На підставі ст.ст. 524, 548, 549, 535, 553 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України,

Outcome: partial