Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, яке відкрилося після смерті [PERSON], який помер 25.07.2009 року та складається із: земельної ділянки, площею 8,26 га, яка розташована ділянка №805, масив №1, Шабівська сільська рада Білгород Дністровського району Одеської області вказуючи, що вони являються спадкоємцями за заповітом спадщини, однак оформити свої спадкові права не змогли. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, згідно наданої на адресу суду письмової заяви, просить справу розглядати у його відсутність з позовом згоден у повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до 4.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч,4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, ретельно дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належить право на земельну частку /пай/ у землі колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна с. Шабо Білгород - Дністровського району Одеської області, розміром 5,2 га у умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, на підставі сертифікату серії ОД № 0138706. 13.01.2005 року за життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого зробив таке заповідальне розпорядження, право на земельну частку /пай/ площею 5,2 умовних гектар згідно сертифіката на право на земельну частку серії ОД № 0138706 виданого Білгород - Дністровською райдержадміністрацією 20.08.1996 року, у землі, що знаходиться в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Леніна, с. Шабо Білгород - Дністровського району Одеської області або земельну ділянку у разі виділу її в натурі і видачі державного акту на право приватної власності на землю цим сертифікатом він заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Все останнє майно, яке виявиться належним на день смерті він заповідав [PERSON] Згідно актів про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 20.12.2005 року із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСГП ім. Леніна власнику сертифікатів серії ОД № 0138707 та серії ОД № 0138706 [PERSON] передано земельні ділянки в натурі у розмірі 4,13 га. (фізичних) кожна. Земельні ділянки №805, №806 розташовані на масиві №1 згідно Проекту організації території земельних часток (паїв) на землях сільськогосподарського призначення колишнього КСГП ім. Леніна. Отже, 20.12.2005 року із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСГП ім. Леніна [PERSON] передано земельні ділянки загальною площею 8,26 га (фізичних). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905640, [PERSON] належить земельна ділянка площею 8,26 га , яка розташована: ділянка №805 масив №1 Шабівська сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділена на підставі розпорядження райдержадміністрації Білгород - Дністровського району Одеської області від 19.12.2005 року № 1351/2005, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за№ 010651500034. 25 липня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смертьсерії 1 -ЖД № 188370. Спадкоємцями за заповітом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого25.07.2009 року є позивачі. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особамиит сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців , який починається з часу відкриття спадщини. У встановлений законом строк позивачі звернулися із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини відповідно до заповіту. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку. Дійсно, згідно відповідей Білгород - Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 13.05.2010 року №606/02-14, № 616/02-14 від 13.05.2010 року; № 617/02-14 від 13.05.2010 року видати свідоцтво про право власності на спадщину в рівних частках неможливо, у звязку з тим, що на день смерті належала померлому земельна ділянка площею 8,26 га., на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905640 від 14.02.2006 року, а не право, тобто змінився правовий статус майна та розмір земельної ділянки. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого25.07.2009 року відкрилася спадщина, яка складається із: земельної ділянки, площею 8,26 га, яка розташована ділянка №805 масив №1 Шабівська сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та позивачі являється спадкоємцями за заповітом спадщини в рівних частках. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Суд враховуючи положення ст.ст.1268- 1270 ЦК України та приймаючи до уваги, те, що позивачами протягом встановленого законодавством строку подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved