Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

Добропільський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, який в процесі розгляду справи був уточнений. Позов обгрунтований тим, що 06.10.2009 року до Добропільської міжрайонної прокуратури звернулася [PERSON] з заявою щодо порушень трудового законодавства з боку фізичної особи-підприємця [PERSON]. За результатами перевірки було встановлено, що [PERSON] з 01.05.2007 року працювала у ФОП [PERSON] продавцем продовольчих товарів за трудовим договором № 235 від 01.05.2007 року, який зареєстрований у Добропільському міському центрі зайнятості. Згідно пояснень [PERSON] та [PERSON], які були надані в результаті перевірки, остання фактично працювала поваром у відділі «кулінарія» ТЦ «Дружба», розташованому у м.Білозерське. 1 1 липня 2008 року [PERSON] звернулася з заявою до ФОП [PERSON] про надання їй чергової відпустки з 12.07.2008 року по 05.08.2008 року. Згідно резолюції на заяві, яку була проставлено [PERSON], остання надає [PERSON] 0,В. відпустку з 12.07.2008 року на 24 календарних дні. З 12.07.2008 року [PERSON] перебуває у черговій відпустці. Іншою резолюцією [PERSON] вказує провести передачу матеріальних цінностей без зазначення виконавця. Резолюцією від 16.07.2008 року на заяві [PERSON] про надання відпустки, [PERSON] видає розпорядження бухгалтеру відмовити [PERSON] у відпустці, у зв»язку з виявленою недостачею матеріальних цінностей, що знаходяться у підзвіті. Наказом від 19.07.2008 року без номеру [PERSON] звільняє [PERSON] з займаної посади з 17.07.2008 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули, допущені з 17.07.2008 року. 07.08.2008 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із заявою про звільнення її за власним бажанням, яка роботодавцем прийнята не була. 11.08.2008 року [PERSON] повторно, письмово, поштою направляє [PERSON] Н,М. заяву про звільнення її за власним бажанням, яку остання одержала, згідно поштового повідомлення 13.08.2009 року. Незважаючи на отриману заяву [PERSON] про звільнення останньої за власним бажанням, ФОП [PERSON] 08.08.2008 року виносить наказ за № 3, пунктом 4 якого повторно звільняє [PERSON] з формулюванням причини звільнення «за розкрадання ввірених їй матеріальних цінностей на суму 20000 грн.. 04.12.2009 року на підставі заяви ФОП [PERSON] трудовий договір знятий з реєстрації у Добрпоільському міському центрі зайнятості та звільнено [PERSON] з 17.07.2008 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Крім встановлених під час ! перевірки наказів про звільнення, у судовому засіданні [PERSON] Н,М. надано ще один наказ про звільнення [PERSON] за № 4 від 08.08.2008 року з формулювання « у зв»язку з відмовою від підпису [PERSON] при ознакомлены з наказом № 3 від 08.08.2008 року та відсутністю на ^робочому місці з 17.07.2008 року по теперішній час без поважних причин», знаючи, що [PERSON] знаходиться у відпусці. Враховуючи, що відповідачем порушено трудове законодавство, а саме порушено право на відпочинок гарантоване ст.45 Конституції України та ст.2 ЗУ «Про відпустки», допущено порушення ст. 149 КЗпП України при звільненні [PERSON] позивач просить визнати наказ про звільнення [PERSON] від 19.07.2008 року б\\н, п.4 наказу № 3 від 08.08.2008 року, наказ № 4 від 08.08.2008 року незаконними та винесеними з порушенням чинного законодавства; поновити [PERSON] на роботі продавцем продовольчих товарів з 17 липня 2008 року: стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 0,В. 11112,22 грн середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.07.2008 року по 04.12.2009 року; судові витрати покласти на відповідача. Крім цього просить поновити строк звернення до суду В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просив вимоги задовольнити. Крім викладенного в позовній заяві суду пояснив, що жодних дій з боку ФОП [PERSON], до часу здійснення прокуратурою перевірки за заявою [PERSON], щодо повідомлення [PERSON] про її звільнення [PERSON] не приймала і лише в грудні 2009 року звернулася до центру зайнятості з питань зняття з реєстрації трудового договору з [PERSON]. Також зазначила, що трудовий договір вважається розірваним з моменту зняття з реєстрації трудового договору. [PERSON] позов Добропільського міжрайонного прокурора підтримала в судовому засіданні і просила задовольнити позов заявлений в її інтересах. Суду пояснила, що вона працювала у ФОП [PERSON] по трудовому договору з 01.05.2007 року. Згідно трудового договору вона є продавцем продовольчих товарів, а фактично працювала в відділі «кулінарія». Останній раз вона виходила на роботу працювати 1 1 липня 2008 року, коли [PERSON] підписала їй заяву на відпустку і вона вважала, що знаходиться у відпустці з 12.08.2008 року. При зверненні до [PERSON] з заявою про надання відпустки остання не заперечувала проти цього і в її присутності на заяві проставила резолюцію бухгалтеру про надання їй відпустки з 12.07.2008 року на 24 календарних дні. Крім того пояснила, що у зв»язку з тим, що це була п»ятниця і кінець робочого дня, і бухгалтера вже на робочому місці не було, [PERSON] їй сказала, що заяву бухгалтеру передасть сама. Крім вищевказаної резолюції на заяві інших резолюцій [PERSON] 11 липня 2008 року не ставила. Після 12 липня 2007 року [PERSON] приходила на роботу, але не з метою приступити до роботи, а у зв»язку з тим, що їй дзвонила [PERSON] і попросила зробити ревізію. На її прохання вона приходила і сама переважувала і перераховувала товар. В числах 17-18 липня 2008 року її повідомили, що у неї існує недостача і якщо вона не сплатить суму недостачі її до роботи не допустять. їй пропонували в присутності свідків підписати документи з приводу виявленої у неї недостачі, але вона відмовилась підписувати документи і пішла додому. У зв»язку з цим, так як вона не вважала себе виною в недостачі, після закінчення відпустки вона 07 серпня 2008 року прийшла до [PERSON] з заявою про звільнення за власним бажання, але вона його не прийняла і почала говорити, що [PERSON] зробила недостачу на 20000 грн. і якщо вона сплатить 5000 грн. в рахунок відшкодування шкоди то їй нададуть звільнення за власним бажанням. [PERSON] була не згода з такими умовами. В цей день, а саме 07.08.2008 року їй не давали для ознайомлення наказ про звільнення і не казали, що вона звільнена, також їй не пропонували підписати документи або надати будь-які пояснення. Так як [PERSON] не прийняла її заяву про звільнення, тому вона 1 1.08.2008 року направила дану заяву поштою. Дану заяву [PERSON] отримала 13.08.2008 року про що свідчить поштове повідомлення. [PERSON] також пояснила, що вона хотіла розірвати трудовий договір і з приводу цього приходила, в восени 2009 року, в центр зайнятості і цікавилась яким чином можливо розірвати договір на що їй повідомили, що для того щоб розірвати договір необхідно з»явитися до центру разом з роботодавцем, а якщо це не можливо то спір вирішується в судовому порядку. Також їй повідомили, що вона перебуває на обліку як робітник у ФОП [PERSON]. У зв»язку з тим, що до жовтня 2009 року було не вирішено її питання зі звільненням вона звернулась 05.10.2009 року за допомогою з цього приводу до прокуратури. Про звільнення за прогули вона дізналася лише в грудні місяці 2009 року, а саме коли отримала повідомлення з центру зайнятості про зняття трудового договору з реєстрації. Наказ про звільнення [PERSON] не бачила, так як їй його ніхто не давав для ознайомлення, також по пошті наказ про звільнення до неї не приходив. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] суду пояснила, що вона заперечує проти позовних вимог. Суду пояснила, що дійсно [PERSON] працювала у ФОП [PERSON]. Відпустки [PERSON] з 12.07.2008 року ніхто не надавав. На заяві [PERSON] стоїть резолюція про відмову в наданні їй відпустки. Незважаючи на це [PERSON] не з'являється на роботу і після, як вона вважає, своєї відпустки, тобто 06 серпня 2008 року, і Зазначила, що в відділі «кулінарія» де працювала [PERSON] для того, щоб йти у відпустку ФОП [PERSON] повинен був видати наказ і [PERSON] повинна була передати матеріальні цінності своїй напарниці і тільки після цього вона мала право йти у відпустку. [PERSON] ніхто б не заперечував йти у відпустку, якщо б вона передала матеріальні цінності. І Зазначила, що [PERSON] не була зацікавлена в цій роботі, так як на декілька звернень до останньої з боку [PERSON] щодо вирішення питання з її роботою у ФОП [PERSON] мирним шляхом вона не приходила до роботодавця і не цікавилась цією роботою. Зазначила, що трудову книжку при прийомі на роботі [PERSON] [PERSON] не надавала, а оформити і трудову книжку ФОП [PERSON] не мала можливості, так як це не передбачено Інструкцією про ведення трудових книжок. Крім цього зазначила, що [PERSON] неодноразово зверталася до центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір укладений з [PERSON], але на той час законодавство не передбачало можливості зняти з реєстрації договір без присутності робітника, про що надавав роз»яснення і центр зайнятості. Наказ про звільнення [PERSON] [PERSON] останній не надсилала поштою, так як з цим наказом вона ознайомила [PERSON] і вручила їй копію 08.08.2008 року, але остання не взяла документів і пішла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у неї дійсно працювала [PERSON]. 12.07.2008 року [PERSON] прийшла до неї з заявою про надання відпустки і вона не була проти надання їй відпустки і поставила на заяві резолюцію, якою була згодна надати [PERSON] відпустку на 24 календарних дні. Але прийшла напарниця [PERSON] [PERSON], яка просила зробити передачу матеріальних цінностей і тому вона внесла до заяви [PERSON] інші резолюції згідно яких внесла виправлення до заяви, а саме надати відпустку останній після передачі матеріальних цінностей з 17 липня 2008 року, так як вважала, що передачу цінностей [PERSON] успіє зробити до 17 липня 2008 року. В подальшому виявилась недостача і у зв»язку з цим [PERSON] було відмовлено в наданні відпустки. Також пояснила, що вона дійсно отримувала поштою заяву [PERSON] про звільнення її за власним бажанням, але на цей час вона вже була звільнена і вона заяву [PERSON] направила їй назад. Письмово про звільнення [PERSON] вона останню не повідомляла, так як остання в присутності свідків відмовилася від підписання наказу про звільнення. Пояснила, що у відпустки відпускають людей за наказами, але вона не повинна цього робити. Також суду пояснила, що при перевірці, працівникам прокуратури нею були надані оригінали документів. Просила не приймати до уваги наказ б\\н від 19.07.2010 року щодо звільнення [PERSON], так як це був черновий варіант. В попереднє судове засідання в якості доказу нею був наданий оригінал наказу № 4 від 08.08.2008 про звільнення [PERSON] за прогули, який вона після перевірки знайшла в своєму сейфі і за яким було знято трудовий договір з реєстрації в центрі зайнятості. Пояснила, що якщо б [PERSON] попросила у неї вибачення вона б пішла їй на зустріч і звільнила б її за власним бажанням, а у зв»язку з тим, що у [PERSON] не було розкаяння вона її звільнила за прогули. На питання судді Федорущенко Н.М. пояснила, що вона була згодна надати [PERSON] відпустку тільки у випадку, якщо остання здійснить передачу матеріальних цінностей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює товарознавцем у ФОП [PERSON]. На початку липня місяця 2008 року [PERSON] збиралася піти у відпустку в числах 10-12. Так як остання була матеріально відповідальна вона повинна була зробити інвентаризацію матеріальних цінностей і передати [PERSON] В результаті інвентаризації була виявлена недостача приблизно біля 28 000 грн. Незважаючи на виявлену недостачу [PERSON] наполягала на наданні їй відпустки, в якій останній було відмовлено. 17 липня 2008 року [PERSON] не вийшла на роботу і її не було до 5-6 серпня 2008 року. Нею для звітності були написані докладні на їм»я [PERSON] про відсутність [PERSON] на роботі. [PERSON] були складені накази щодо [PERSON] про погашення недостачі та звільнення останньої за прогули. 08.08.2008 року [PERSON] з»явилась на роботі і в загальному залі магазину в присутності [PERSON] та інших осіб, [PERSON] дала [PERSON] для | підпису 2 накази один з яких був про погашення недостачі, а другий - про звільнення останньої за прогули, але вона відмовилася читати і підписувати дані накази. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона в 2008 році працювала з [PERSON] Н,М. В один із днів,на початку серпня 2008 року, вона знаходилась в залі магазину [PERSON]. Крім неї були присутні в залі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і в цей час прийшла [PERSON], якій [PERSON] надала накази про відшкодування недостачі та про звільнення. Але [PERSON] не читаючи відмовилася їх підписувати, про що [PERSON] було засвідчено особистим підписом в акті про відмову від підпису. Свідок [PERSON]суду пояснив, що в 2008 році він працював у [PERSON] охоронцем. Зі слів працівників, які працювали з ним у [PERSON] він знав, що у [PERSON] була виявлена недостача матеріальних цінностей, що [PERSON] бажала піти у відпустку, але її просили передати матеріальні цінності. У літку 2008 року, точної дати сказати не міг, [PERSON] прийшла в магазин де їй [PERSON] пропонувала підписати наказ про звільнення, але відмовилася. Даний випадок відбувався в його присутності і присутності інших працівників в залі магазину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідача. І 08.08.2008 року він ходив додому до [PERSON] і запрошував прийти на роботу вирішити питання щодо її праці у ФОП [PERSON]. [PERSON] прийшла в цей день до магазину і в кабінеті магазину, в присутності [PERSON] та [PERSON] [PERSON] запропонувала [PERSON] ознайомитися з наказами і підписати їх. Але [PERSON] кинула надані їй накази і сказала, що підписувати вона нічого не буде і пішла. Для підпису [PERSON] [PERSON] Н.М. надавала 2 накази, в одному із яких було вказано, що [PERSON] повинна відшкодувати шкоду заподіяну недостачею, а інший про її звільнення за прогули. На запитання судді пояснив, що він знає, що копії наказів [PERSON] не видавались і не відсилалися поштою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши докази, які маються в матеріалах справи, суд, прийшов до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів України про працю. В судовому засіданні встановлено. Згідно трудового договіру № 235 від 01.05.2007 року (а.с.20) вбачається, що [PERSON] уклала з [PERSON] трудовий безстроковий договір, згідно якого вона зобов»язалася виконувати роботу продавця продовольчих товарів. Даний договір зареєстрований в Добропільському міському центрі зайнятості 07.05.2007 року. Відповідно до наказу б\\н від 19.07.2008 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] звільнено з 17.07.2008 року за прогули згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу № 3 від 08.08.2008 року (а.с.8) [PERSON] звільнена за кражу ввірених їй матеріальних цінностей на суму 20000 грн. Згідно записів на наказі вбачається, що від підпису [PERSON] відмовилась. Відповідно до наказу № 4 від 08.08.2008 року (а.с.43) [PERSON] звільнено з 17.07.2008 року за прогули згідно п.4 ст.40 КЗпП України. З повідомлення про зняття з реєстрації трудового договору (а.с.21) вбачається, що 04.12.2009 року на підставі заяви ФОП [PERSON] трудовий договір укладений між, [PERSON] та ФОП [PERSON] від 01.05.2007 року № 235 знятий з реєстрації у зв»язку з тим, що ФОП [PERSON] прийнято рішення про звільнення [PERSON] з 17.07.2008 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Відповідно до ст..47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В судовому засіданні встановлено, що ФОП [PERSON] щодо звільнення [PERSON] було видано аж три накази, а саме наказ б\\н від 19.07.2008 року (про звільнення за прогули), аказ № 3 від 08.08.2008 року (про звільнення за розкрадання матеріальних цінностей) і наказ № 4 від 08.08.2008 року (про звільнення за прогули). Ні одна з копій трьох наказів [PERSON] не видавалася. До пояснень [PERSON] в судовому засіданні з приводу того, що вона видавала [PERSON] наказ № 4 від 08.08.2008 року і знайомила з ним останню, суд відноситься критично, так як в судовому засіданні цей факт не знайшов свого підтвердження. Так, з наказу № 4 від 08.08.2008 року (а.с.43) вбачається, що [PERSON] заявила в присутності трьох осіб, а саме [PERSON]М, [PERSON]та [PERSON], що будь-яких документів вона підписувати не буде. Таким чином з данного акту, складеного на наказі № 4 від 08.08.2008 року вбачається, що [PERSON] наказ не видавався, а лише пропонувалося його підписати. Крім того в судовому засіданні свідок [PERSON], який підписав вищевказаний акт пояснив, що він знає, що копії наказів [PERSON] не видавались і поштою не відсилалися. Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з»ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 4 від 08.08.2008 року (а.с.43), за відмову від підпису при ознайомлені з наказом № 3 від 08.08.2008 року і відсутністю на робочому місці з 17.07.2008 року без поважних причин, [PERSON] звільнено з 17.07.2008 року за прогули за п.4 ст.40 КЗпП України. Тобто приводом для звільнення за прогули стало не тільки відсутність [PERSON] на роботі з 17.07.2008 р. по 08.08.2008 року, а і відмова останньої підписати наказ № 3 від 08.08.2008 року(а.с.8), згідно з яким [PERSON] зобов»язують відшкодувати шкоду за недостачу в розмірі 5000 грн. і звільняють останню за розкрадання ввірених їй матеріальних цінностей на суму 20000 грн. Відповідно до вимог КЗпП України, при звільнені працівників за п.4 ст.40 КЗпП України, роботодавці повинні додержуватися порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст.147- 149 КЗпП України. Відповідно до ст.. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення (догана або звільнення) І застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням Ў проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Стаття 149 КЗпП України передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень [PERSON], отримати будь-які пояснення з приводу її відсутності на роботі [PERSON] не бажала і не пропонувала їй це зробити. З пояснень [PERSON], наданих в судовому засіданні, вбачається, що вона в присутності інших працівників 08 серпня 2008 року пропонувала [PERSON] надати пояснення щодо відсутності її на роботі і вручала їй наказ про звільнення № 4 від 08.08.2008 року, але остання відмовилася від надання пояснень. [PERSON] зазначила, що даний факт був засвідчений актом про відмову від надання пояснень. До вищевказаних пояснень [PERSON] суд відноситься критично, так як з акту, який складений на наказі № 4 від 08.08.2008 року щодо відмови від пояснень (а.с.43) вбачається, Що акт складений [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. З даного акту не можливо зрозуміти де саме складався акт і коли (дата складання акту відсутня). Крім цього зі змісту даного акта вбачається, що [PERSON] відмовилася підписувати будь-які документи, а не давати будь-які пояснення. Крім того суд відноситься критично до складеного акту ще і з причин того, що акт складений і підписаний особами, які є зацікавленими особами по справі, а саме [PERSON]- є чоловіком відповідача, а [PERSON] - є в судовому засіданні представником відповідача. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні [PERSON] не доведено, що звільнення за прогули [PERSON] здійснено нею з дотримання порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст.. 149 КЗпП України, що є грубим порушенням ; трудового законодавства. Крім цього в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з 12.07.2008 року вона вважала себе такою, що перебуває у відпустці, яку їй надала [PERSON] за її заявою від 11.07.2008 року. Перевіряючи вищевказані пояснення [PERSON]щодо перебування її у відпустці з 12.07.2008 року судом встановлено, що [PERSON] 1 1 липня 2008 року звернулась до [PERSON] з заявою про надання відпустки на 24 календарних дні, а саме з 12.07.2008 року по 05.08.2008 року. З пояснень [PERSON], наданих в судовому засіданні, та з самої заяви на відпустку (а.с.12) встановлено, що з приводу данного питання сторони досягли домовленності і останній була надана відпустка на 24 календарних дня з 12.07.2008 року по 05.08.2008 року, про що свідчить резолюція [PERSON] « надати чергову відпустку з 12.07.2008 року на 24 к.д». З пояснень [PERSON] вбачається, що вона вважала себе такою, яка знаходиться у відпустці з 12 липня 2008 року. З пояснень [PERSON] та заяви про надання відпустки [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовила [PERSON] у наданні відпустки у зв»язку з виявленою недостачею матеріальних цінностей, про що свідчить резолюція [PERSON] на заяві датована 16.07.2008 року. Суд оцінюючи вищевказані пояснення сторін зазначає наступне. Відповідно до ст.45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Провідпустки», відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином суд вважає, що відповідачем порушені норми трудового законодавства щодо Гарантованого права на відпочинок, а саме відповідач надавши відпустку [PERSON] з 12.07.2008 року, згодом (16.07.3008 року) відмовив у її наданні. При цьому надання відпустки відповідач поставив в залежність від виявленої недостачі матеріальних цінностей. Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не може вважатися прогулом відсутність працівника при незаконній відмові в наданні встановлених пільг щодо використання часу відпочинку. На підставі вищевикладеного наказ № 4 від 08.08.2008 року щодо звільнення за прогули [PERSON] з 17.07.2008 року, суд вважає незаконним. Крім цього суд звертає увагу на те, що копія наказу № 4 від 08.08.2008 року про звільнення [PERSON] за прогули, відповідачем була надана суду в попередньому засіданні, яке відбулося 22 березня 2010 року. До цьоґЬ, при проведенні перевірки у ФОП [PERSON], на вимогу прокурора від 07.10.2009 року про надання документів, [PERSON] був предъявлений до огляду оригінал наказу б\\н від 19.07.2008 року про звільнення [PERSON] за прогули (а.с.9), який засвідчений підписом самої [PERSON] і печаткою, про що свідчить протокол огляду від 07.10.2009 року (а.с.7), який містить підпис [PERSON]М.і у якої будь-яких заяв або зауважень під час огляду та вилучення документів не виникало. Про існування наказу № 4 від 08.08.2008 року [PERSON] також не згадувала і при наданні пояснень на ім»я Добропільського міжрайонного прокурора (а.с.23-25). В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що наказ б\\н від 19.07.2008 року про звільнення [PERSON] за прогули (а.с.9) не є оригіналом, а є черновим варіантом наказу і тому його не слід розглядати як документ, так як в Добропільському центрі зайнятості трудовий договір з [PERSON] знят з реєстрації саме за наказом № 4 від 08.08.2008 року (а.с.43). Враховуючи наведене у суда виникають сумніви щодо існування наказу № 4 від 08.08.2008 року на момент проведення Добропільською міжрайонною прокуратурою перевірки ФОП [PERSON] з питань додержання законодавства про працю за зверненням гр.[PERSON], а саме станом на 07.10.2009 року. Тому суд ставить під сумнів і акт (а.с.43) складений [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо відмови [PERSON] від підпису наказу №4 від 08.08.2008 року. Оцінюючи пояснення сторін, свідків суд зазначає наступне. До пояснень свідка [PERSON], яка була викликана в суд за клопотанням відповідача, суд відноситься критично і не може беззастережно приймати її показання з приводу того, що [PERSON] не надавали відпустку, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні [PERSON] Н,М. пояснила, що [PERSON] було відмовлено у наданні відпустки у зв»язку з виявленою недостачею. Але як вбачається з доповідної [PERSON] від 11.08.2008 року (а.с. 103), яку відповідач надав в якості доказу по справі, остання 11 серпня 2008 року доводила до відома федорущенко Н.М. про те, що [PERSON] після чергової відпустки, яка діяла до 08.08.2008 року на роботу не вийшла. Крім цього, зі змісту акта відсутності на роботі від 06.08.2008 року (а.с.78), який також в якості доказу по справі був наданий відповідачем, вбачається, що [PERSON] підписала даний акт в якому значиться, що [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин 06.08.2008 року. Таким чином суд не може вважати показання [PERSON] достовірними, так як в ії показаннях і документах, які вона підписувала, існують суперечності. Крім цього суд вважає, що [PERSON], яка працює до теперешнього часу у ФОП [PERSON], будучи працівником останньої, може бути зацікавленою особою по справі. Суд критично також ставиться до пояснень відповідача з приводу того, що ще в 2008 році останній мав намір зняти з реєстрації трудовий договір з [PERSON] так як в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідач листом від 11.11.2008 року (а.с.80) дійсно звернувся до центру зайнятості з приводу роз»яснення щодо зняття з реєстрації осіб за п.4 ст.40 КЗпП України. Добропільський міський центр зайнятості листом від 26.11.2008 року № 04-2899 (а.с.81) роз»яснив порядок зняття з реєстрації трудових договорів за п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно даних роз»яснень вбачається, що відповідно до пп. 6 - 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року N 260, при знятті з реєстрації трудового договору у державній службі зайнятості необхідна присутність сторін трудового договору, що його підписали. До листопада місяця 2009 року з боку [PERSON] будь-які заходи щодо повідомлення [PERSON] з»явитися до центру зайнятості для вирішення питання про зняття з реєстрації укладеного між ними трудового договору, не приймалися. 1 лише 27.11.2009 року [PERSON] направила на ім.»я [PERSON] лист в якому повідомляла останню про необхідність з»явитися 30.11.2009 року до центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору. Що стосується вимог позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 11 112.22 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати Слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Відповідно до п. 2 розділу II постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 розділу ІУ постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають , бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього І пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу суд виходить з наступних розрахунків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з \відповідачем з 01.05.2007 року по 17.07.2008 року, що підтверджується трудовим договором * (а.с.20). Згідно трудового договору вбачається, що [PERSON] працювала у відповідача з і шестиденним робочим тижнем ( відповідно до трудового договору вихідними днями були неділя та понеділок). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.27) вбачається, що травні -червні 2008 року відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] нарахова сума заробітку в розмірі 1450 грн. В позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з і 17.07.2008 року по 04.12.2009 року. Враховуючи вимоги ст.235 КЗпП України, суд вважає можливим стягнути середній заробіток за зас вимушеного прогулу в межах одного року, тобто з 17.07.2008 року по 17.07.2009 року (251 робочий день) Таким чином середня заробітна плата [PERSON] становить - 9578,16 грн. виходячи з наступного розрахунку. 1450 грн. : (20 робочих днів травня 2008 року + 18 робочих днів червня 2008 року) х 251 р.день = 38,16 грн.х 251 р.д. = 9578,16 грн. Щодо вимог позивача про поновлення строків звернення до суду суд зазначає наступне. Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установленихстаттею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Враховуючи, що згідно з пунктом 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників, то початок строку звернення до суду осіб, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи, з позовами про поновлення на І роботі, законодавець пов»язує з днем вручення копії наказу про звільнення. Враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно було встановлено, що копія наказу про звільнення [PERSON], в порушення вимог ст.47 КЗпП України, відповідачем по справі не видалась, суд приходить до висновку що строк звернення до суду позивачем не порушено, а тому і не має підстав його поновлювати. З приводу вимог позивача щодо визнання незаконними наказу без номера від 19.07.2008 року щодо звільнення [PERSON] з 17.07.2008 року за прогули та п.4 наказу № 3 від 08.08.2008 року щодо звільнення [PERSON] за розкрадання матеріальних цінностей, суд зазначає, що будь-які правові наслідки для [PERSON] в результаті видання вказаних наказів не настали і настати не можуть, так як в судовому засіданні було встановлено, що звільнено [PERSON] було за наказом № 4 від 08.08.2008 року і саме цей наказ був наданий в центр зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору № 235 від 01.05.2007 року. Тому суд вважає, що в задоволені вимог позивача в цій частині слід відмовити. Проаналізувавши пояснення сторін, свідків, докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання данного рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця. Відповідно до ч.З ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач звертався до суду з вимогами немайного характеру, за які при зверненні до суду потрібно сплатити судовий збір в розмірі 8,50 грн. та з вимогами майнового характеру, за які необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1% від ціни позову, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 98,61 грн.

Outcome: partial