Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

[PERSON] предявив позов до [PERSON] JI.B. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючусь на те, що 5 березня 2008 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем за законом і фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки постійно проживав в будинку матері без реєстрації. Із-за хвороби та викрадення у нього особистих документів він у шестимісячний строк не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Тому просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги і звернувся з позовом до [PERSON] JI.B., [PERSON], Старокостянтинівської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договорів дарування і купівлі-продажу, визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту проживання із спадкодавцем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його матері [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м.Старокостянтинові по вул. Пушкіна 68. Після звільнення з військової служби, яку проходив в Російській Федерації, він 20 лютого 2002 року повернувся на постійне місце проживання до своєї матері [PERSON] За вказаною адресою не реєструвався, так як матері припинили б надавати субсидію. 5 березня 2008 року його мати померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем першої черги і фактично прийняв спадщину, так як постійно проживав разом з матірю на час відкриття спадщини. У звязку з тим, що в нього був викрадений паспорт, він не зміг своєчасно оформити спадщину. Під час розгляду даної справи йому стало відомо, що рідний брат матері - [PERSON] приховавши від державного нотаріуса про існування спадкоємця першої черги, одержав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинковолодіння, яке належало його матері. Спірний будинок [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON], а остання не повідомивши нотаріуса про наявність спору, продала його [PERSON] Відповідачка [PERSON] JI.B., не заперечуючи факт тривалого проживання позивача з матірю до смерті останньої, позов не визнала і пояснила, що після смерті матері позивач відмовився оформляти спадщину. Зловживав спиртними напоями, продавав спадкове майно. Тоді спадщину оформив її чоловік [PERSON] як рідний брат померлої і в грудні 2008 року подарував їй. У липні 2009 року вона продала будинок [PERSON] Відповідачка [PERSON] позов не визнала, оскільки вважає себе добросовісним набувачем спірного будинковолодіння. Приватний нотаріус [PERSON] та представник Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, однак подали письмові заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, матері позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 13 липня 1989 року, належали житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться по вул. Пушкіна 68 в м.Старокостянтинові. Позивач після звільнення з військової служби, яку проходив в Російській Федерації, 20 лютого 2002 року повернувся на постійне місце проживання до своєї матері. За вказаною адресою позивач не зареєструвався. 5 березня 2008 року померла мати позивача. Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач прийняв спадщину, так як починаючи з 20 лютого 2002 року і до відкриття спадщини постійно проживав разом з матірю. Згідно заяви рідного брата померлої [PERSON] - [PERSON] Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 29 серпня 2008 року заведена спадкова справа. Не повідомивши державного нотаріуса про існування спадкоємця першої черги [PERSON] 14 жовтня 2008 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В цей же день йому було видано вказане свідоцтво про право на спадкове майно, яке складалось зі спірного домоволодіння. На підставі договору дарування від 1 грудня 2008 року [PERSON] подарував спірний житловий будинок з господарськими будівлями своїй дружині [PERSON], яка згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2009 року продала зазначений будинок [PERSON] Даний факт підтверджується копією спадкової справи, договорами дарування від 1 грудня 2008 року і купівлі-продажу від 29 липня 2009 року та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивач після повернення з Росії тривалий час проживав разом з матірю до її смерті. На підставі зазначеного суд вважає доведеним факт проживання позивача разом з матірю з 20 лютого 2002 року. Відповідно до вимог ст.1261, 1268 ч.З, 1301 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки [PERSON] як спадкоємець другої черги не мав права на спадкування при існуванні спадкоємця першої черги - [PERSON], який не відмовився від прийняття спадщини та не був усунутий від права на спадкування, тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 2008 року, слід визнати недійсним. Враховуючи, що позивач як спадкоємець першої черги, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому за ним слід визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері. Відповідно до вимог ч.І ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Згідно абз.2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання договорів дарування та купівлі-продажу спірного будинку з господарськими будівлями задоволенню не підлягають. На підставі ст.1268, 1301 ЦК України,

Outcome: partial