Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 19754,25грн., посилаючись на те що 02 січня 1998р. [PERSON] та [PERSON] позичили у нього 3000 доларів СІЛА, а 10 травня 2000р. вони позичили у нього ще 2000 доларів США, таким чином їх борг перед ним склав 5000 доларів США. 21 серпня 2006 року [PERSON] помер не повернувши йому свою частину боргу у розмірі 2500 доларів США, що станом на день розгляду справи в суді складає 19754,25грн. Після смерті [PERSON] залишилися його спадкоємці, а саме: дружина - [PERSON], неповнолітня донька - [PERSON] та мати - [PERSON] з яких він просить суд стягнути суму боргу, так як в добровільному порядку спадкоємці не бажають відшкодувати йому вказану суму. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судовому засідання підтвердила факт того, що при житті її чоловіка вони отримали в борг від позивача [PERSON] 5000 доларів США, однак повернути суму боргу вона не може, так як в даний час вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву у якій заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, так як позивачем не було надано до суду жодних доказів, які-б свідчили про укладення між ним та подружжям [PERSON] договору позики. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли в 1998 році, суд вважає за необхідне при вирішенні цього спору застосовувати норми права, встановлені ЦК України в редакції 1963 року, які діяли під час виникнення спірних правовідносин. В ході судового розгляду справи встановлено, що на протязі часу з 1995 по 2005 роки племінниця позивача [PERSON] - [PERSON] та її чоловік [PERSON] неодноразово позичати гроші у позивача [PERSON], про що постійно надавали йому відповідні розписки з посиланням на суму боргу та час його повернення. В липні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, який з його слів мав місце 02 січня 1998 року. В підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем не було надано до суду жодних доказів, посилаючись на те, що даний договір між ними був укладений в порушення вимог ст.,375 ЦК України ( в редакції 1963 року) в усній формі та ніяких розписок від [PERSON] та його дружини він не брав. Згідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно до ст.154 ЦК України (в редакції 1963 року), коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Згідно до ст.374 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно до ст.375 ЦК України (в редакції 1963 року), договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно до ст.376 ЦК України (в редакції 1963 року), позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошевістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошевістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів дає суду можливість зробити правовий висновок про те, що позивачем не доведено письмовими доказами факту укладення між ним та [PERSON] договору позики, на існування якого він посилається, а доказами свідків цей факт відповідно до закону довести не можна. Згідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. За таких підстав, суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем [PERSON] не було надано до суду жодних доказів, щодо укладання між ним та [PERSON] договору позики, а в ході судового розгляду справи їх встановлено не було. На підставі 153, 154, 165, 374, 375, 376, 556 ЦПК України в редакції 1963 року,

Outcome: approved