Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] Пенсійного фонду України в Золотоніському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни». Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, щовін народився 28 грудня 1940 року, а тому відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є дитиною війни. Відповідно до ст. 6 вищезазначеного закону він має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але відповідачем по справі вимоги даного закону ігноруються і підвищення до пенсії йому, як дитині війни, не нараховувалося та не виплачувалося в 2006-2007 роках взагалі, а в 2008-2009 роках виплачувалося в розмірі лише 10 % мінімальної пенсії за віком , чим порушувалося його право, як людини і громадянина на соціальний захист, внаслідок чого виникла заборгованість по даній виплаті в сумі 4311 гривень, як дитині війни, за 2007-2009 роки. Позивач в своїй позовній заяві просив суд зобовязати відповідача - [PERSON] Пенсійного фонду України в Золотоніському районі нарахувати йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» за 2007-2009 роки в сумі 4311 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, оскільки в позовній заяві просив проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Золотоніському районі в судове засідання не з»явилася та направила до суду лист-заперечення, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника Фонду. Згідно даного листа Фонд заперечує з приводу задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, однак дію цієї статті було зупинено на 2007 рік згідно із п.12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України». Ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного утримання, чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами в розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Після визнання неконституційними норми ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2007 рік, законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено на законодавчому рівні які органи повинні виплачувати підвищені пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір, як не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», так як ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальна пенсія за віком за наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте в ч. 3 вищезгаданої статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом, а тому щодо пенсіонерів, яким пенсія призначена за іншими спеціальними законами у тому числі і відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», розмір мінімальної пенсії за віком, зазначений у ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не застосовується. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» були внесені зміни в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме: дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» надбавка даній категорії пенсіонерів встановлена в розмірі 10% прожиткового мінімуму для громадян, які втратили працездатність. В ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зазначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Кабінетом Міністрів України для реалізації положень Закону не приймалось рішення щодо внесення змін до нормативно-правових актів, прийняття нових актів, а органи Пенсійного фонду України не наділені компетенцією у визначенні конкретних розмірів доплат, пенсій, компенсацій, тому у них немає передбачених законом підстав для проведення перерахунку пенсії позивачеві, а тому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Так як у справі мається достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, то суд розглядає справу за відсутності позивача та представника відповідача. Суд, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши всі докази по справі, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. [PERSON] України «Про соціальний захист дітей війни» набрав чинності 01.01.2006 року та був опублікований у відомостях Верховної Ради України 2005 року № 4, чим доведений до відому населення, як це передбачено ст. 57 Конституції України. Позивач звернувся з позовною заявою до суду 30 березня 2010 року, в якій просить суд зобовязати відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Золотоніському районі нарахувати йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни» за 2007-2009 роки, отже, суд рахує термін позовної давності в три роки від 30.03.2010 року, тобто вимоги позивача підлягають розгляду з період з 30.03.2007 року. Позивач [PERSON] відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни», що він ствердив пенсійним посвідченням серії АГ № 144459, де мається штемпель «Дитина війни», а тому він має право на соціальний захист відповідно до норм ст. 6 даного Закону, тобто має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Частиною 2 пункту 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. І, як наслідок, внесені в цей [PERSON] зміни протягом 2007-2008 років були в подальшому скасовані рішенням Конституційного суду України. Зокрема в рішенні Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний суд України вирішив, що п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнати таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним. Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року роз»яснено, що [PERSON] України «Про державний бюджет України» не має вищої юридичної сили стосовно інших законів. Пункт 5.4. цього рішення зазначає, що [PERSON] про бюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не дає Закону про Державний бюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку , що Законом «Про Державний бюджет» не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки, з об»єктивних причин, це створює протиріччя в законодавстві, і, як наслідок, скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Цим же рішенням Конституційний суд України пунктом 41 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» [PERSON] України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнав неконституційними, тобто такими, що суперечать Конституції України. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов»язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів не може бути звужений . Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст і обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України: лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Крім того, Постановою Пленуму Верховного суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. А тому, твердження представника відповідача про безпідставність вимог позивача про виплату зазначеного підвищення до пенсії по причині призупинення дії норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» через внесення до неї змін є безпідставними і нічим не вмотивовані. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: partial