Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

01.06.2010 року Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченої допомоги. Мотивуючи свої вимоги наступним. До Чернігівського міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що є робочим органом виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, звернулась комісія по соціальному страхуванню Чернігівського геріатричного пансіонату. Працівник вказаної організації - [PERSON], отримала травму невиробничого характеру внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час ДТП, в якій визнано винним відповідача, що підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.03.2010 року та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.02.2010 року. [PERSON] знаходилася на лікуванні з 09.02.2010 року по 09.04.2010 року. Відповідно до ст. 35 [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Заробіток, не отриманий внаслідок втрати загальної працездатності, був відшкодований [PERSON] за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 1362,00 грн. Просили на підставі ст. 1191 ЦК України дану суму стягнути з відповідача та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов (а.с.2-4) підтримала за вимогами, в ньому викладеними, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що надавав матеріальну допомогу [PERSON] та вона до нього претензій не має, про що надав копію заяви (а.с.28). Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.02.2010 року працівник Чернігівського геріатричного пансіонату - [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що спричинили тимчасову втрату працездатності, внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача (а.с.10, 11-12, 15-16, 17). Внаслідок ДТП [PERSON] була непрацездатна, проходила лікування з 09.02.2010 року по 13.03.2010 року, з 14.03.2010 року 09.04.2010 року (а.с.13, 14) та отримала за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 1362 грн. 00 коп. (а.с.5). Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Незважаючи на те, що безпосередньою причиною ушкодження здоров'я [PERSON] була поведінка відповідача, він не може нести матеріально-правової відповідальності перед позивачем в регресному порядку. Правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України і не є предметом регулювання ст. 1191 ЦК України. Згідно з правилами ст. 993 ЦК України у разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. [PERSON] України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованої за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Тому, у разі коли спеціальний закон не передбачає такого права страховика, необхідно у даному разі застосовувати загальні положення глави 67 ЦК України. Оскільки глава 67 ЦК України не передбачає права вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди здоров'ю потерпілому як застрахованої особи, в задоволенні позову необхідно відмовити. В зв' язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати; судові витрати у вигляді судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed