Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

В жовтні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на самовільно побудовані сіни В3-1, веранду В4-1, сарай О, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0087 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська, 52. В обґрунтування позову він вказав на те, що йому на підставі договору дарування від 30.08.1968 року належало 18/100 частин домоволодіння № 52 по вул. Камчатській в м. Дніпропетровську. На теперішній час згідно технічного паспорта на вказане домоволодіння він є власником 18/100 частин домоволодіння, а саме квартири № 9 в будинку з позначкою в технічному паспорті літерою В. Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.04.2001 року № 877 йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю, за яким він став власником земельної ділянки площею 0,0087 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська, 52. Землю йому було передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За письмовою згодою співвласників домоволодіння № 52, він своїми силами за власні кошти побудував сіни В3-1, веранду В4-1, сарай О. Для оформлення права власності на зазначені побудови, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на самовільно побудовані веранду В4-1 та сарай О, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0087 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська, 52, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві, а також вказав на те, що дозволу на будівництво веранди В4-1, сараю О та згоди сусідів він не брав. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, вказавши на те, що позивачем будівлі зведені самочинно без відповідного на це дозволу та порушує права співвласників домоволодіння № 52 по вул. Камчатській в м. Дніпропетровську. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, вказавши на те, що позивач порушив їх права як співвласників збудувавши веранду В4-1 та сарай О. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали заяви, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечували та просили справу розглядати без їх участі. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 30 серпня 1968 року [PERSON] належить 18/100 частин домоволодіння № 52 по вул. Камчатській в м. Дніпропетровську (а.с. 5-6). Відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, реєстровий № 035886 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0087 га в межах згідно з планом, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7). Веранда В4-1 та сарай О є самочинним будівництвом, даний факт підтверджується технічним паспортом на домоволодіння № 52 по вул. Камчатській в м. Дніпропетровську від 03.06.2005 року та поясненнями позивача та третіх осіб в судовому засіданні. Згідно ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Частиною 3 ст. 375 ЦК України - передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. З аналізу вказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення в експлуатацію. Таким чином, встановивши вказані обставини на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на самовільно побудовані веранду В4-1 та сарай О, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0087 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська, 52, являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази надання у встановленому законом порядку земельної ділянки для забудови веранди В4-1 та та сарай О, земельна ділянка за цільовим призначенням надавалася позивачу для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Належного дозволу чи належно затвердженого проекту на будівництво даних споруд в установленому законом порядку позивач не отримував, так само як і згоду усіх співласників. Крім того в судовому засіданні треті особи [PERSON] та [PERSON] вказали на те, що позивач порушив їх права як співвласників домоволодіння № 52, збудувавши веранду В4-1 та сарай О. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed