Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 17 січня 1972 року по 03 січня 1996 року він працював у тяжких підземних умовах праці на підприємствах вугільної промисловості та знаходився у трудових відносинах з підприємствами - шахтами «Благодатна», «Тернівська», «Самарська», правонаступниками яких є ВАТ «Павлоградвугілля» й був звільнений у зв»язку з виходом на пенсію. За час роботи на цих підприємствах позивач був двічи травмований та 29.03.1989 року за висновком МСЕК йому було вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5 %. В подальшому йому 22.06.1994 року було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи, а 02.12.2003 року встановлено другу группу інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності за двома травмами (70 % по травмі від 11.11.1988 року, 10% по травмі від 30.04.1975 року). На підставі довідок МСЕК шахта «Самарська» видала накази про виплати відшкодування шкоди у зв»язку з ушкодженням здоров»я: № 603 від 29.07.1989 року, № 997 від 28.09.1990 року, № 515 від 10.08.1994 року, № 263-р від 30.06.1995 року. Стверджує, що наказ № 515 від 10.08.1994 року виданий з порушенням вимог «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», у зв»язку з чим в подальшому йому стали виплачуватися занижені суми на відшкодування заробітку, втраченого внаслідок ушкодження здоров»я. На підставі вищевикладеного позивач просить: - 1. Визнати, що на філії ВАТ «Павлоградвугілля» шахта «Самарська» з 01.07.1994 року, з 01.10.1994 року, з 01.02.1995 року, з 01.06.1995 року, з 01.09.1995 року, з 01.04.1996 року, з 01.07.1998 року відбулося підвищення тарифних ставок працівникам цього підприємства на підставі Постанов Кабінету Міністрів України № 449 від 04.07.1994 року, № 720 від 20.10.1994 року, № 102 від 08.05.1995 року, № 409 від 13.06.1995 року, а також наказів та телеграм Міністервства вугільної промисловості України № 2-7472/22 від 22.09.1995 року, № 72 від 04.03.1996 року, № 1-4771/22 та п.28 Постанови Кабінету міністрів України № 472 від 23.06.1993 року. - 2. Стягнути з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь позивача не донараховану суму 46 тис. 576 грн. 16 коп. на відшкодування шкоди здоров»ю як втрачений заробіток за період з 01.07.1994 року по 30.03.2001 року включно, та на підставі ст.263 ЦПК України поновити строк на право стягнення наведених сум. 3. Стягувати з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка з 01 квітня 2001 року щомісячно страхові виплати в сумі 1042 грн. 84 коп., як втрачений заробіток, щомісячно безстроково, а також допустити негайне виконання рішення суду в цій частині. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини та докази, викладені в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Представник відповідача ВАТ Павлоградвугілля в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивачеві виплачувався фактично втрачений заробіток згідно Правил відшкодування шкоди шахтою «Самарська». Позивач був згоден з вказаними виплатами, зауважень та претензій щодо порядку розрахунку та розміру сум відшкодування шкоди не заявляв. Вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Просила суд в позові відмовити. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка позов не визнав, та просив суд у позові відмовити. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю з наступних підстав. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.5 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тому, при розгляді даної справи суд керується нормами ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року та ЦК України в редакції 1963 року. Позовні вимоги до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» щодо перерахунку суми середнього заробітку, компенсацій та індексацій не підлягають здоволенню з наступних підстав. Згідно п.48 „Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України України № 472 від 23 червня 1993 року, які були чинними на той час, з якого позивач просить розпочати перерахунок заборгованості - з 01 липня 1994 року, спори про встановлення чи перерахунок розміру сум відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Нарахування початкових сум компенсації шкоди, спричиненої здоров»ю, позивачеві було проведено в 1989 році, тобто саме в цей перід у позивача виникло право щодо оспорення та оскарження сум призначених йому регресних виплат. В судовому засіданні встановлено, та це підтвердив й сам позивач, що вперше з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої втратою працездатності, до відповідачів ВАТ «Павлоградвугілля» та ВВД ФССНВУ в м.Тернівка позивач звернувся 08 вересня 2008 року. Вищезазначене свідчить про те, що позивачем без будь-яких поважних на те причин, пропущено строк позовної давності три місяці, передбачений ст.233 КЗпП України для трудових спорів. Крім того, позивачем також пропущено загальні строки позовної давності - 3 роки, так як право вимоги на перерахунок страхових виплат у позивача виникло в 1989 році, а згідно чинного на момент виникнення права позивача на перерахунок виплат компенсацій Цивільного кодексу України в редакції 1963 року - ст.83 вказаного ЦК України правовідносини щодо перерахунку сум відшкодування шкоди, заподіяної здоров»ю, не входили до переліку правовідносин, на які позовна давність не поширюється. У відповідності до ст.267 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року та ст.80 ЦК України в редакції 1963 року передбачалося, що сплив (закінчення) строків позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач та його предстаник заявили клопотаня про поновлення пропущеного строку позовної давності, але в судовому засіданні сам позивач пояснив, що про порушення його прав йому стало відомо приблизно в 2000 році та близько двох років він збирав відповідні документи, тобто приблизно до початку 2002 року.. Вищенаведені причини не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строків позовної давності. У зв»язку з чим суд приходить до висновку про необхідність застосування положень ст.80 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року щодо строків позовної давності. Позовні вимоги, заявлені до [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка щодо стягнення заборгованності та зобов»язання встановити страхові виплати, які витікають з первісних позовних вимог щодо правовідносин, які виникли у 1989 та 1994 рокахі, також задоволенню не підлягають. Крім того, в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка позовні вимоги не підлягають задоволенню також з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Частиною 2 ст.16 цього Закону передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція. Згідно ст.17 Закону правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема, спрямовує і контролює діяльність виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, затверджує інструкцію про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів, погоджену з Національним банком України і спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню діяльність Фонду. Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обовязковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими. Частиною 2 ст.29 Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Згідно з п.п.4.4.2 4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2002 року №7 (діючого на час виникнення спірних правовідносин) при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду. Перерахування щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням вимог абзацу третього ч.1 ст.34 базового Закону, а саме у разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у звязку з одним і тим самим нещасним випадком або професійним захворюванням, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. Сума перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (станом на 1 березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним заробітком потерпілого. При перерахуванні щомісячних страхових виплат з 1 березня для коригування середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на який перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим ( членам їх сімей ) за рішенням правління Фонду. Аналогічна норма міститься і в новій редакції Порядку призначення здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22 грудня 2005року № 83, згідно п.7.7.2 якого щомісячні страхові виплати заінтересованим особам перераховуються з 1 березня на коефіцієнт підвищення страхових виплат, що встановлюється правлінням Фонду. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ВВД ФССНВУ в м.Тернівка проводились страхові виплати на підставі постанови від 29 листопада 2001 року з 01 грудня 2001 року та здійснювалися відповідні перерахування щомісячних страхових виплат позивачеві у відповідності з постановами відповідача з розрахунку відшкодувань втраченого заробітку, встановленого підприємством на момент передачі справи до ВД ФСС. При цьому позивачем не оспорюються дії відповідача [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка щодо правильності призначення та подальшого перерахунку щомісячних страхових виплат. За вищевказаних обставин суд приходить до висноку, що позовні вимоги позивача як до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» так і до [PERSON] виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Тернівка є необгрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі. Також, згідно ст.ст.81, 88 ЦПК України підлягають до стягнення з позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved