Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України, повязаної з невиплатою на користь позивачки суму недоотриманого підвищення до пенсії, передбаченого ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та з вимогою про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м.Синельникове щомісячного довічного грошового утримання, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 4471,20 грн. та моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн. Позивачка зазначила, що вона, як дитина війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (дитини війни), має право отримувати державну соціальну підтримку у підвищеному розмірі, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Ця стаття вказує, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, зокрема п.12 ст.71, яким на 2007 рік зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Отже, зазначеним рішенням дія ст.6 зазначеного Закону була відновлена. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесені зміни до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, де зазначено, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Але рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України п.п.2 п.41 Розділу 2 вищевказаного Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Отже, у відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни розмір пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначений у ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача змінила розмір позовних вимог і в частині стягнення з відповідача моральної шкоди відмовилася. Представником відповідача надані письмові заперечення проти позову, згідно яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку з пропущенням позивачкою строку позовної давності щодо стягнення грошового утримання за 2006 рік. Крім того, законодавством України не передбачено мінімального розміру пенсії за віком, а встановлений розмір мінімальної пенсії у ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовується лише для визначення розмірів пенсій, які призначені тільки за цим Законом і для перерахунку або підвещення пенсій не застосовується. Також зазначив, що Управління Пенсійного фонду не повинне відповідати за цим позовом, оскільки зазначені у позовній заяві кошти сплачуються саме за рахунок Державного бюджету України. Також Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якої до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто у розмірі 10 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність і зазначене положення Закону відповідачем виконується. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала і підтримала викладені у письмовому вигляді заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є дитиною війни, як це визначено абз. 1 п. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», про що свідчить посвідчення дитини війни, тому згідно ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на державну соціальнеу допомогу у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком. Позовні вимоги в частині стягнення грошового утримання за 2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки підвищення до пенсії дітям війни у вказаний період могло відбутися лише за умов поетапного впровадження, за результатами виконання бюджету у першому півріччі та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, відповідно до вимог ст.110 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік, в редакції, викладеній у Законі України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України за 2006 рік від 19 січня 2006 року, але які не наступили. Що ж до підвищення пенсій дітям війни у 2007 році, то пунктом 12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом було зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік. В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року положення п.12 ст.71 Заокну України „Про державний бюджет України на 2007 рік з урахуванням ст.11 Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України. Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції: „Дітям війни, крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на території України та остаточними і не можуть бути оскаржені. Крім того, вони мАють приюдицільне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. У відповідності до ч.2 ст.152 Конституції України законі, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року спірні правовідносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України «Про соціалтьний захист дітей війни» в редакції Закону, яка діяла до 01 січня 2007 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка має право на підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання представника відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачці і на те, що Управління Пенсійного фонду України в м.Синельникове не повинне відповідати за цим позовом є необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, встановлених ст.46 Конституції України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені у встановленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Отже, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача. Визначати конкретні суми недоплаченого позивачці підвищення до пенсії є повноваженнями Пенсійного фонду, тому в частині стягнення конкретних сум даного підвищення суд вважає за необхідне відмовити. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial