Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи і віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі і отримує додаткові виплати у вигляді щорічної допомоги на оздоровлення на підставі ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач вважає, що відповідачами неправомірно відмовлено йому в перерахунку сум зазначених щорічних виплат за 2008-2009 р.р., оскільки законодавством передбачений більш високий розмір цих виплат, який слід розраховувати із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати . Позивач просить визнати дії відповідачів протиправними та зобовязати їх призначити, нарахувати і виплатити йому недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки. В суді представник позивача підтримав позов, дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин . Представник Управління праці та соціального захисту населення Московської районної в м. Харкові ради (1-й відповідач) надав письмові заперечення на позов та зазначив, що Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні роки були зупинені компенсаційні виплати, розраховані від мінімальної заробітної плати. Щорічна допомога на оздоровлення у 2008 та 2009 роках виплачувалась позивачу відповідно до Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 у розмірі 90 грн. та 120 грн. відповідно. Виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення здійснюються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України на відповідний рік. Від Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (2-й відповідач) та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації (3-й відповідач) заперечення на позов не надійшли. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника 1 відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, є інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням, довідкою МСЕК, яка відповідачами не заперечується. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам 1 та 2 групи 5 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи, дітям інвалідам 4 мінімальні заробітні плати. Згідно п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 дія ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена. Рішенням КСУ №10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 та п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Враховуючи положення ч. 2 ст. 152 Конституції України вказані норми законів втратили чинність з дня ухвалення рішення КСУ, тобто з 22.05.2008. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідачі повинні були діяти відповідно до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно зі ст. 59 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» встановлено з 1 січня 2008 року мінімальна заробітна плата в розмірі 515 грн. на місяць, з 1 квітня 2008 року 525 грн., з 1 жовтня 2008 року 545 грн., з 1 грудня 2008 року 605 грн. Статтею 58 зазначеного закону встановлені розміри мінімальної пенсії за віком: з 01 січня 2008 року 470 грн. на місяць, з 01 квітня 2008 року 481 грн., з 01 липня 2008 року 482 грн. та з 01 жовтня 2008 року 498 грн. Таким чином, позивачу повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2008 році в сумі 3250 грн., фактично виплачено 120 грн , чим порушено право позивача. Стосовно соціальних виплат позивачу у 2009 році суд дійшов до наступного. Ні Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 за № 835, ні іншими Законами України в 2009 році не вносились зміни до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Тобто, в 2009 році відповідачі повинні були діяти відповідно до приписів зазначеного вище закону. Згідно положень Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» мінімальна заробітна плата з 1 жовтня 2009 року становить 650 грн. на місяць; прожитковий мінімумом для осіб, які втратили працездатність, який відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» фактично дорівнює мінімальній пенсії за віком, з 1 квітня 2009 року становить 498 грн. Таким чином, позивачу, як інваліду 2-ї групи повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2009 році в сумі 3250 грн., з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат (650 х 5 = 3250). Фактично виплачено в листопаді 120 грн. Тобто, недоплаченою залишається сума у розмірі 3130 грн. Щодо доводів відповідачів про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював іншій розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо застосування положення ч. 3 ст. 28 зазначеного закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови позивачу в реалізації своїх прав. Таким чином суд прийшов до висновку, що позов повинен бути задоволений частково. Задовольняючи позов частково суд виходить з того, що вимоги про стягнення зазначених позивачем щорічної допомоги на оздоровлення у визначеному позивачем розмірі не підлягають задоволенню, суд не може брати на себе функцію здійснення перерахунку недоотриманих сум замість органу, якому надані такі повноваження.

Outcome: partial