Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання відповідача перерахувати йому основну та додаткову пенсію відповідно до ст.ст.39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,починаючи з 01 червня 2010 року та стягнути з відповідача недоплачені суми основної та додаткової пенсії ,а також доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 01.11. 2006 року по 31 .05. 2010 року в сумі 185 315 грн.23 коп. Позивач посилається на те, що він є інвалідами 2 групи, категорії 1 внаслідок захворювання, повязаного з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», їй, як інваліду 2 групи, щодо якої встановлено причинний звязок з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, пенсія повинна бути призначена в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, відповідно до ст. 50 вказаного Закону, йому повинна бути призначена додаткова пенсія за шкоду як особі,що віднесена до категорії 1 - як інваліду 2 групи,- це в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач виплачував йому пенсію до липня 2008 року використовуючи розрахункову величину 19,91 грн., яка була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01. 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», азі липня 2008 року,відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» відповідач встановив мінімальну величину в розмірі 1090 грн., що суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України та суттєво звужує обсяг її прав і свобод . Крім того, йому, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території, що віднесена до зони гарантованого добровільного відселення, у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва,відповідно до ст.. 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісяця до пенсії повинні проводити доплату в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Позивач просить визнати дії відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі щодо призначення йому пенсії в розмірах,що не відповідає вимогам ст. 39,ст.. 54 та ст. 50 Закону України від 28.02. 1991 року № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Зобов»язати відповідача з 1 червня 2010 року провести перерахунок його пенсії на рівні,не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до вимог ст.. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії - в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.. 50 Закону, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та доплати згідно ст.. 39 Закону, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні . А також стягнути з Управляння Пенсійного фонду України в Іванківському районі на його користь недоплачену суму державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як різницю між фактично виплаченою сумою пенсії та належною йому сумою, що належала йому згідно ст..ст. 39,50, 54 Закону України »Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 листопада 2006 року по 31 травня 2010 року в сумі 185 315 грн. 23 коп., згідно проведеним та долученим до позову розрахунком. Звільнити від сплати судового збору та стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача подав заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, надіслали суду письмове заперечення, в якому позов не визнають, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі діяло в межах чинного законодавства України, визнавши, що відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2 групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, ч.3 ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно із цим законом, а тому щодо пенсіонерів, яким призначена пенсія за іншими законами, він не застосовується. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлений не був. Відповідач діяв у межах бюджетного законодавства, постанов КМ України, якому відповідно до ст.. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надано право розяснення порядку застосування цього закону. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позивач, [PERSON],- є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС № 5, постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи -1 категорії ( а.с. 6), інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідним посвідченням Серії А№ 013590, довідкою ВТЄ-25 №022969( а.с. 7), довідкою Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі. Позивач , проживаючи у с.м.т. Іванків вул. Петровського, 32 Київської області, отримує з листопада 2006 року нараховану відповідачем пенсію: З листопада 2006 року по червень 2008 року :основна пенсія - 1055 грн. 11 коп.; Додаткова - березень 2007 року по 12,47 грн., з січня по березень 2008 року-94 грн.;з квітня 2008 року по вересень 2008 року-по 96грн. 40 коп.;з жовтня 2008 року по жовтень 2009 року - по 99 грн. 60 коп.; з листопада 2009 року по травень 2010 року - по 114 грн. 60 коп. Довідка пенсійного фонду на а.с. 10-11). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема, інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.4 ст. 54 цього ж Закону „ в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим зокрема: по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком». За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював цей розмір, немає, а тому посилання відповідача на те, що ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо розміру мінімальної пенсії за віком не може застосовуватися до визначення розміру пенсії, призначеної за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає некоректним, оскільки в останньому визначено за базу для обрахування пенсії саме мінімальну пенсію за віком. Пенсія та додаткова пенсія позивачу нараховувалася та виплачувалася саме відповідачем, а тому посилання на те, що вони не є розпорядниками коштів Фонду, з якого виплачуються такі видатки, є некоректним, як і посилання на те, що коштів на такі виплати Пенсійний фонд немає, оскільки вони не фінансуються з коштів пенсійного фонду. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» в п.23 зазначив „ суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїх робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовити у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. П. 26 Суд не приймає до уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань», Крім того, позивач просить зобовязати відповідача з 1 червня 2010 року нараховувати йому та виплачувати доплату до пенсії,що передбачена ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,у зв»язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва, як особі, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення - в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях(зокрема у зоні гарантованого добровільного відселення) ... підвищується у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати. Як слідує з копії паспорту позивача, він проживає в [INFO]( а.с. 8). Відповідно до Постанови КМ УРСР №106 від 23 липня 1991 року смт. Іванків Київської області віднесено до 3-ої зони-зони гарантованого добровільного відселення. З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає розяснення порядку застосування Закону, і аж ніяк не встановлює розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі. А отже постанови КМ України, на які посилається у своєму запереченні відповідач, як на підставу відповідності своїх дій чинному законодавству ( № 523 від 30.05.1997 року, № 530 від 28.05.2008 року, № 654 від 16.07.2008 року) є такими, що не відповідають нормам ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначав за базу обрахунку пенсії таким особам з розрахунку мінімальної пенсії за віком. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина ( п. 1) та основи соціального захисту ( п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст.ст. 39, 50, 54 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави ( ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Таким чином, враховуючи те, що зазначені вище зміни до ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнані неконституційними, а отже втратили чинність саме з цього дня, відповідно чинними з того ж дня і по даний час є попередня редакція цих статей, тому позов слід задовольнити: визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату позивачці основної та додаткової пенсій у розмірах, визначених ч.4 ст. 54 та ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 червня 2010 року, як вказано в позовній заяві, так як вимоги в цій частині позову є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю , як різницю між фактично виплаченою сумою пенсії та належною йому сумою згідно ст..ст.39, 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,за період з 1 листопада 2006 року по 31 травня 2010 року в сумі 140 685 грн. 41 коп.., згідно з проведеним та долученим до позову розрахунком. В позові позивач посилається на ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення, яким визначено, що суми пенсії,не одержані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Як слідує з довідки №06/345 від 28.05. 2010 року та довідки № 06/ 345 від 28.05. 2010 року( а.с. 10-11), та слідує із змісту позовної заяви, пенсія [PERSON] була нарахована згідно Постанов Кабінету Міністрів, а не відповідно до ст..ст.39, 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач не заперечує, що нараховану йому суму пенсії(згідно наданої довідки) він одержав вчасно. Крім того, позивач не надала суду доказів, що спірна сума позивачу все ж була нарахована, але не виплачується. З заперечень відповідача слідує,що спірна сума позивачу і не нараховувалася. Оскільки позивач просить перерахувати йому пенсію тільки з 01 червня 2010 року і право змінити вимоги належать лише позивачу, суд не може виходити за межі пред»явленого позову, так як лише Управління Пенсійного фонду може нараховувати та перераховувати суми пенсій, не нарахована пенсія-виплачена бути не може, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.. ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: partial