Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому вказувала, що згідно наказу по МП «Росава» №18 від 10.09.2009 року відповідачку зараховано на посаду продавця магазину розташованого в смт. Володарка по вул. Армійська, 10/1. 10 вересня 2009 року з відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до наказу по МП «Росава» №22 від 12.11.2009 року відповідач [PERSON] з посади продавця магазину звільнена згідно ст. 41 п. 2 КЗпП України. Проведеною 11 листопада 2009 року ревізією виявлена нестача підзвітних відповідачеві товарно - матеріальних цінностей в сумі 1085 грн.57 коп. Нестача виникла внаслідок того, що відповідач всупереч функціональних обов'язків, маючи умисел на розтрату ввіреного та перебуваю чого у її віданні чужого майна та з корисливих мотивів, розтратила із магазину товарно - матеріальні цінності на власні потреби. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] нестачу товарно - матеріальних цінностей в сумі 1085 грн.57 коп. У попередньому судовому засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог до 1 002 грн. 87 коп. Відповідачка позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно для ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнані позову судове рішення ухвалюється при проведені попереднього судового засідання в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що наказом по МП «Росава» №18 від 10.09.2009 року [PERSON] зарахована на посаду продавця магазину розташованого в смт. Володарка по вул. Армійська, 10/1 (а.с 24). 10 вересня 2009 року з відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.5-6). Проведеною 11 листопада 2009 року ревізією виявлена нестача підзвітних відповідачеві товарно - матеріальних цінностей в сумі 1085 грн.57 коп. (а.с 7-23). Нестача виникла внаслідок того, що відповідач всупереч функціональних обов'язків, маючи умисел на розтрату ввіреного та перебуваю чого у її віданні чужого майна та діючи з корисливих мотивів, розтратила із магазину товарно -матеріальні цінності на власні потреби. Відповідно до наказу по МП «Росава» №22 від 12.11.2009 року відповідач [PERSON] з посади продавця магазину звільнена згідно ст. 41 п. 2 КЗпП України (а.с.25). В попередньому судовому засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог із 1085 грн. 57 коп. до 1002 грн. 87 коп., оскільки накладна від 11 вересня 2009 року на суму 82 грн. 70 коп. не була врахована при проведенні ревізії (а.с. 55). Відповідно до ст. 130 Кодексу Законів про працю, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями(бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно вимог ст. 132 Кодексу Законів про працю України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. В силу вимог, передбачених ст. 135-1 КЗпП України, Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягай вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved