Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

30 вересня 2009 року орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі за справою [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьки дитини ніде не працюють, з дитиною не проживають, матеріально дитину не забезпечують, тобто ухиляються від виконання своїх обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2009 року № 142 малолітній [PERSON], [INFO], влаштований під опіку бабусі - [PERSON], яка займається вихованням та матеріальним утриманням дитини. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], 1965 року народження та [PERSON], 1971 року народження по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач в особі свого представника не з'явився. Про час, день та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. В попередньому судовому засіданні представник позивача за дорученням підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. В подальші судові засіданні не з'явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідачі у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Третя особа у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідно статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO]. Батьками малолітнього записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 11). Малолітній [PERSON] з 04 липня 2002 року по 31 вересня 2007 року перебував на обліку управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, як отримувач соціальної пенсії по інвалідності (а.с.10). Мати дитини не має постійного місця роботи, вживає алкогольні напої, вихованням малолітнього не займається, долею дитини не цікавиться (а.с.15). Дитина проживає разом з бабусею [PERSON] (а.с. 16), яка згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради за № 142 від 20 березня 2009 року призначена опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] та над його житлом, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Визначити місце проживання батька дитини не є можливим, оскільки, за відомостями адресно-довідкового сектору Відділу громадянства, імміграції реєстрації фізичних осіб УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], 1965 року народження зареєстрованим, знятим з реєстраційного обліку не значиться (а.с.35). Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлення опіки та піклування - форма влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми, з метою забезпечення їх виконання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне в інтересах малолітнього позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON], у відношенні до їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 23). За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст.3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Таким чином, суд, аналізуючи докази у справі, приходить до висновку, що є всі підстави для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON], у відношенні до їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки дійсно встановлено, що вони ухиляються від виховання та утримання свого малолітнього сина. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в 120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved