Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

В травні 2005 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про поновлення порушеного права. При цьому посилалась на те, що вона, [PERSON], є власницею будинку № 34 по пров. Решетняківському в м. Харкові. Відповідачка є власницею суміжного будинку № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові. В вересні 2004 року між ними була досягнута домовленість про те, що позивачка не буде заперечувати проти добудови другого поверху будинку [PERSON], а відповідачка не буде заперечувати проти добудови другого поверху до її, позивачки, будинку. Проте, на порушення домовленості відповідачка знесла свій будинок та на його місті, самовільно побудувала інший будинок з мансардою, дах якого виходить на дім позивачки. Під час опадів відбувається підтікання її будинку, що може призвести до його руйнування. Посилаючись на вказані обставини, просила поновити її порушене право шляхом зобовязання [PERSON] знести самовільно побудований дім, розташований за адресою: пров. Решетняківський, 32 в м. Харкові. В остаточно уточнених позовних вимогах, [PERSON] просила поновити її порушене право власності шляхом зобовязання [PERSON] провести реконструкцію даху та водостоку свого будинку № 32 по провулку Решетняківському в м. Харкові у відповідність до будівельних норм та правил за попередньо розробленим проектом організаціями, що мають відповідну державну ліцензію, а також стягнути з [PERSON] витрати повязані зі сплатою державного мита та оплати вартості судової експертизи. В липні 2007 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права, в обґрунтування вимог якого зазначала, що вона є власницею домоволодіння № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові. В 2005 році вона реконструювала будинок. Після її звернення для прийняття будівлі в експлуатацію, зясувалося, що відстань між її будинком та будинком [PERSON] складає лише 80 см., оскільки відповідачка обклала свій будинок цеглою, чим незаконно захватила частину її земельної ділянки. Посилаючись на вказані обставини просила поновити межі земельної ділянки, які існували до порушення її прав власника та відшкодувати їй моральну шкоду, спричинену неправомірними діями [PERSON] в сумі 5\~000 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2008 року вказані позови обєднані в одне провадження. Харківська міська рада, в особі свого представника, зазначила, що якщо буде встановлено, що [PERSON] порушила під час будівництва вимоги державних будівельних норм та правил, Харківська міська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON] У вирішенні позову [PERSON] покладалася на розсуд суду. Представник Комінтернівської районної санітарно-епідеміологічної станції м. Харкова пояснив, що під час проведення [PERSON] будівництва нею були допущені порушення Державних будівельних норм та правил, які призводять до промокання стін будинку № 32 по пров. Решятняківському в м. Харкові. Представник Державного Управління Міністерства надзвичайних ситуацій у Харківській області також підтвердив наявність порушень, допущених під час будівництва [PERSON] Представник Управління земельних ресурсів Харківської міської ради у вирішенні позовних вимог покладався на розсуд суду. Допитаний, в якості спеціаліста представник КП «Харківське міське БТІ» пояснив, що станом на 1983 рік будинок № 34 по пров. Решетняківському в м. Харкові на межі з сусіднім будинком № 32 вже був обкладений цеглою. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. В своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що [PERSON] обклала свій будинок цегляною кладкою, чим незаконно захватила її, [PERSON], земельну ділянку. Суд приходить до висновку, що зазначенні доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2004 року за договорами купівлі-продажу [PERSON] придбала житловий будинок № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові з надвірними будівлями (а.с. 24, 26 т. ІІ). Вказаний житловий будинок деревяний, обкладений цеглою, житловою площею 30,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 218 кв.м. В 2005 році для поліпшення своїх житлових умов [PERSON] на місті старого будинку самочинно побудувала новий загальною площею 58,7 кв.м. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «Л-2» (приміщення 1-1 площею 9,1 кв.м., 1-2 площею 20,9 кв.м., 1-3 площею 12,6 кв.м., 1-4 площею 5,7 кв.м., 1-5 площею 9,3 кв.м., а всього загальною площею 57,6 кв.м.); мансарду літ. «Лм» та ґанок літ. «л». Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту, частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу, який набрав чинності з 1 січня 2002 року до особи, яка придбала житловий будинок, споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо у договорі про відчуження обєкту нерухомості розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності лише на ту частину земельної ділянки, яка зайнята обєктом нерухомості та необхідна для його обслуговування. Якщо обєкт нерухомості знаходиться на земельні ділянці, наданій у користування, то до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщено обєкт нерухомості, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до ст. 120 Земельного кодексу 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок або споруду після 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 Земельного кодексу від 27 квітня 2007 року № 997-V і згідно зі ст. 120 Земельного кодексу, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № 34 по пров. Решетняківському в м. Харкові, укладеному в 2004 році до [PERSON] право власності на земельну ділянку не переходило. З витягу про реєстрацію права власності на житловий будинок № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові вбачається, що право власності на новозбудований житловий будинок зареєстровано 10 грудня 2008 року за [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2008 року. Проте на підставі вказаного рішення суду до [PERSON] не переходило право власності на земельну ділянку, питання щодо виділення у її користування земельної ділянки судом також не вирішувалося. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що до Харківської міської ради про виділення їй у користування земельної ділянки за вказаною адресою вона не зверталася. Відповідно до п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Судом було розяснено [PERSON] право заявити клопотання про призначення такої експертизи, проте від її проведення [PERSON] відмовилася. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела, що межі її земельної ділянки внаслідок дій [PERSON], яка обклала цеглою свій будинок порушені. Крім того, допитаний, в якості спеціаліста представник КП «Харківське міське БТІ» зазначила, будинок [PERSON] станом на 1983 рік вже був обкладений цеглою на межі з будинком № 34 по пров. Решетяківському в м. Харкові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Щодо позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. [PERSON] є власником будинку № 34 по пров. Решетняківському в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Харківської міської ради від 14 жовтня 2005 року № 201/05 «Про передачу у власність та надання в оренду земельних ділянок» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по пров. Решетняківському в м. Харкові для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (державний акт на право власності на земельну ділянку № 410867100072 від 21 травня 2008 року). З матеріалів справи вбачається та підтверджується поясненнями представників Комінтернівської районної санітарно-епідеміологічної станції м. Харкова, Державного управління Міністерства надзвичайних ситуацій в Харківській області, що відстань між будинками № 32 та № 34 по пров. Решетняківському в м. Харкові не відповідає вимогам Державних будівельних норм. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7887 від 12 травня 2009 року житловий будинок літ. «Л-2» у домоволодінні № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові по своєму обємно-планувальному і конструктивному рішенню частково не відповідає вимогам будівельних норм і правил, його розташування у межах земельної ділянки не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Порушення вимог ДБН, допущені при будівництві будинку № 32 по пров. Решетняківському в м. Харкові, можуть призводити до промокання стіни будинку № 34 при випаданні опадів (дощів, снігу) різної інтенсивності. Неправильно організоване водовідведення із даху може призводити до пошкодження елементів фасаду, руйнування цоколя, передчасного зносу фундаменту через надмірно високе гідростатичне навантаження, обмерзання карниза і стику скатів даху, в звязку з чим - намокання огороджуючих конструкцій. Можливим варіантом усунення виявлених порушень є усунення невідповідності ДБН, за попередньо розробленим проектом провести заходи по реконструкції даху та водовідвідної системи досліджуваного будинку. Роботи по проектуванню та реконструкції повинні бути проведеними організацією, що має відповідну Державну ліцензію. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України витрати повязані з проведенням судових експертиз є витратами, повязаними з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи, понесені позивачкою [PERSON] в сумі 3\~451 грн. 67 коп., підлягають стягненню з [PERSON]

Outcome: approved