Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

16 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, в якому згідно уточнених позовних вимог просив визнати дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х та 5-и мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 7-и мінімальних пенсій за віком виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та мінімальної заробітної плати та відмову в проведенні відповідного перерахунку та виплати такими, що не відповідає вимогам чинного законодавства; зобовязати відповідача провести перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно д ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установивши при встановленні ІІІ групи інвалідності, тобто 15.10.2008 року у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, а також провести відповідні виплати; зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат та за 2009 рік у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також провести відповідні виплати; зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5го травня за 2009 та 2010 роки у розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також провести відповідні виплати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, з 15.10.2008 року - інвалідом ІІІ групи. До встановлення ІІІ-ї групи інвалідності він мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії . Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю як особі яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи при встановленні ІІІ групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат та на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х та 5-и мінімальних заробітних плат як інваліду ІІІ групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії; відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної до 5го травня грошової допомоги у розмірі 7-и мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІІ групи. Разом з тим він отримав вказані допомоги не в повному обсязі. В судове засідання позивач не зявився, але в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до його початку надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника. УПСЗН Балаклійської РДА в своїх письмових запереченнях просило відмовити [PERSON] у задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, щорічної разової допомоги як інваліду війни, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи; вважають, що їх дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18.03.2009 року відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне: В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 126476 від 23.10.2008 року, копією вкладки № 640598 до вказаного посвідчення, інвалідом війни 3-ї групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є № 119159 від 22 жовтня 2008 року, довідками МСЕК серії ХАР - 07 № 018896, серії ХАР - 06 № 002537. До встановлення групи інвалідності [PERSON] мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 360559, видане 17.08.00р . Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом ІІІ групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Інвалідам війни ІІІ групи відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року щороку до 5го травня виплачується грошова допомога в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідами ІІІ групи виплачується одноразова компенсація в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Матеріали справи свідчать про те, що 22 січня 2010 року позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги за 2007-2009 роки (а.с.9), у задоволенні якої управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації йому було відмовлено (а.с.10). Також він звертався до відповідача із заявою про перерахунок та виплату одноразової компенсації у зв»язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності(а.с.11), в задоволенні якої відповідач йому відмовив.(а.с.12). Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Що стосується вимог щодо перерахунку і виплати позивачу одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні ІІІ групи інвалідності 20.10.2008 року у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, то суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. З матеріалів справи вбачається, що одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена 11 листопада 2008 року в розмірі 189 грн. 60 коп. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ /далі Закон №107-УІ/ стаття Закону №796ХІІ викладена в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зміни, внесені Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними. Тобто ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ з 22.05.2008 року стала діяти в редакції, яка існувала до 01.01.2008 року. Таким чином на момент виплати 11.09.2008р. одноразова компенсація повинна бути виплаченою в розмірі, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 836. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема одноразової компенсації. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Таким чином, виплата одноразової компенсації, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших підзаконних актів, є неправомірною та суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991. Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки, то суд не вбачає підстав для їх задоволення. Як вбачається з матеріалів справи 19 квітня 2007 року та 11 лютого 2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, - будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України. Дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення, згідно із п. 30 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р. N 489-V. Зупинення ст. 48 даного закону на 2007 рік, передбачене п. 30 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007. Редакцію ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п. 28 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допоміг. Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положеннями п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. [PERSON] вказаним правом вже скористався. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань передбачено, що інвалідам війни ІІІ групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 380 гривень. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня. Що стосується посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.05р. № 562, вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допоміг. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, і Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вимоги щодо нарахування і виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги (498х7-380=3106) та щорічної допомоги на оздоровлення (605х4-90=2330) за 2009 рік підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку разової грошової допомоги за 2010 рік, то суд вважає її підлягаючою задоволенню. Постановою КМУ №299 від 07 квітня 2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2010 році виплата разової грошової допомоги особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 420 грн. З заперечень відповідача вбачається, що щорічна разова грошова допомога за 2010 рік була виплачена [PERSON] в квітні 2010 року в розмірі 420 грн. згідно вищевказаної постанови. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» надано право Кабінету Міністрів України в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 70 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» У 2010 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії. Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допоміг. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позовні вимоги щодо нарахування і виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій (706х7-420= 4522). Відповідно до ст. 4 Закону України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст. ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, щорічної разової грошової допомоги за 2009 та 2010 роки та виплати [PERSON] одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні позивачу ІІІ групи інвалідності. Суд визнає безпідставним посилання відповідача на те, що розпорядники бюджетних коштів проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами. Реалізація особою права, що пов ' язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. На підставі викладеного,

Outcome: partial