Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього суму боргу згідно договору банківського вкладу (строковий) № 336 «Стандартний» (надалі-Договір), що складається з неповернутої суми вкладу в розмірі 11720 грн. та процентів за користування вкладом в розмірі 1904,50 грн., зобовязати останнього нарахувати і виплатити позивачу 15 % річних за користування вкладом за договором банківського вкладу за період з 21.03.2009р. по дату фактичного проведення розрахунку. Позов мотивує тим, що відповідач згідно п.1.3 Договору зобовязувався повернути всю суму вкладу до 21.03.2009 року, однак своїх зобовязань досі не виконав. Як на підставу задоволення позову вказує на положення ст. 1060 ЦК України. У судовому засіданні позивач позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судове засідання з розгляду даної справи не зявився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, документів про поважність причин неявки у судове засідання не представив. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 24.03.2009р. позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми вкладу та процентів за Договором банківського вкладу. У письмових відповідях на звернення позивача відповідач вказував на неможливість повернення грошових коштів в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, встановленого постановою Правління НБУ № 229 від 16.04.2009р. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо неможливості виконання умов договору в період дії у банку мораторію на задоволення вимог кредиторів, оскільки ст. 85 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що мораторій вводиться Національним банком України під час здійснення тимчасової адміністрації з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку та на строк не більше шести місяців. Мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій, здійснюваних тимчасовим адміністратором, на вимоги щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку із зобов'язаннями банку під час здійснення тимчасової адміністрації банку. Відповідно до визначень, наведених в ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Натомість, клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.\~А тому власники \~рахунків, \~відкритих в установі банку, не є кредиторами банку стосовно коштів, які зберігаються на відповідних рахунках, адже ці кошти належать не банку, а власникам рахунків, а, відтак, на операції з цими коштами жодним чином не може розповсюджуватися мораторій. Саме таке розуміння поняття мораторію повністю кореспондується з наведеними вище нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договір банківського рахунку, а також ч. 3 ст. 85 Закону України "Про банки і банківську діяльність", в якій чітко зазначено, що мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій. Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що відповідач неправомірно не повертає позивачу його суму вкладу, тобто діє \~всупереч вимогам чинного законодавства. Із п.1.3 Договору вбачається, що відповідач зобовязався повернути суму вкладу та нарахованих процентів до визначеної дати - 21.03.2009 року. Із квитанції від 21.02.2008р. вбачається, що на виконання умов Договору позивач вніс на депозитний рахунок грошовий вклад в розмірі 11720 грн. Сума належних до виплати процентів за користування вкладом, виходячи із процентної ставки 15%, визначеної у п. 1.4 Договору, становить 1904,50 грн. Доказів належного виконання зобовязання на вказану вище суму відповідачем на запит суду не представлено. Таким чином, позовні вимоги на зазначену суму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається із п. 7.1. Договору, останній вступає в силу та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Оскільки відповідач своїх зобовязань не виконав Договір продовжував діяти після 21.03.2009р. Згідно ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладником або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що відповідач не повернув вкладнику на його вимогу вклад в повному обсязі, а тому відповідно до умов договору (п.7.1 договору) до повного повернення вкладу банк повинен нараховувати на невиплачену суму відсотки за користування вкладом. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до Законодавства України, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків, однак дія мораторію не поширюється на діяльність банку, повязану з нарахуванням відсотків за депозитними договорами. А тому підлягає задоволенню позовна вимога про зобовязання відповідача нарахувати і виплатити позивачу 15 % річних за користування вкладом за договором банківського вкладу за період з 21.03.2009р. по дату фактичного проведення розрахунку. Також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 583,89 грн., з яких 159,40 грн. судовий збір, 120 грн. збір на ІТЗ та 304,49 грн. витрат, повязаних із проїздом позивача до суду.

Outcome: approved