Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області в якому просить визнати їх відмову протиправною та зобовязати УПФ в Снятинському районі здійснити перерахунок і виплату недоотриманої державної та додаткової пенсії з 01.01.2005 року, як інваліду ІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС. Позовну заяву мотивувала тим, що вона являється інвалідом ІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що стверджується довідкою МСЕ, а ст. 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідач не виплачує їй в повному обсязі державної та додаткової пенсії, як це передбачено статтями 49, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і становить для інвалідів ІІ групи у розмір не меншому від 8 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія), та у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія). Просила зобовязати відповідача провести нарахування та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС з 1 січня 2005 року по 01.05.2010 року в сумі 208 400 грн. 69 коп., та зобовязати нараховувати та виплачувати з 01.05.2010 року вищезазначену державну та додаткову пенсію відповідно до чинного законодавства. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак від її представника поступила заява про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просили суд позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що відповідно до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач отримує пенсію по ІІ групі інвалідності, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС, та отримує додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю на підставі ст. 49 вищевказаного закону. Розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії встановлено Постановою КМУ «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року № 1. Відповідно до якої розрахунок проводиться виходячи з розміру 19 грн. 91 коп. Законом України № 107-VI від 28.12.2007 року, який вступив в законну силу 01.01.2008 року, внесено зміни до ст. 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і встановлює, що в усіх випадках пенсії для учасників ліквідації аварії на ЧАЕС в 1987-1990 роках не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності 120 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсія відповідно до ст. 50 вищевказаного закону проводиться в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зазначеною постановою конкретно визначено розмір та порядок виплат пенсії та доплати громадянам даної категорії. Дана постанова чинна та у встановленому порядку не скасована. Просила в позові відмовити. Вислухавши сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 127274 від 22 лютого 2002 року та вкладкою до нього № 087563 від 19.02.2002 (а.с.12) та перебуває на відповідному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Снятинському районі. Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ № 018874 від 23 січня 2002 року позивачка є інвалідом ІІ групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с.13). Позивачка зверталася до Управління Пенсійного Фонду України Снятинського району про проведення їй перерахунку пенсії відповідно до Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в звязку з чим 07.05.2010 року отримала відповідь про відмову в проведенні такого перерахунку (а.с.16-17). Відповідач посилався на те, що при проведенні розрахунків пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи - застосовувалися положення Постанов Кабінету Міністрів України. Суд не може погодитися з правильністю нарахування пенсії Управлінням Пенсійного Фонду України Снятинського району для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка відповідно до ст. 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесена до І категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Зі змісту ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи слідує, що розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи особам віднесеним до І категорії, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Статтею 53 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Що ж до відсутності визначення у законі поняття та базової величини мінімальної пенсії за віком для проведення перерахунку, то суд враховує ту обставину, що згідно ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування законодавець дає визначення розміру мінімальної пенсії за віком, яка підлягає до застосування в порядку ст. 8 ЦПК України за аналогією. Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір державної пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, і перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Мінімальна пенсія за віком встановлюється Законом України про державний бюджет України на відповідний рік. Доводи представника відповідача про те, що при розрахунку пенсії вони виконували вимоги Постанов Кабінету Міністрів України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України у разі якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а в разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 були визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення рішення зміни, внесені п.12 ст. 71 ЗУ № 489-V від 19.12.2006 року. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 були визнані неконституційними та втратили чинність з для ухвалення рішення зміни, внесені пп.12 п.28 розділу ІІ ЗУ від 28.12.2007р. №107-VІ. У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.257 ЦК України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється три річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Представник відповідача просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Позивачка звернулася до суду 28 травня 2010 року, жодних клопотань щодо поновлення чи продовження строку через пропущення його з поважних причин не заявляв. Позивачкою не викладено обставин для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними, а її юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Закони, інші нормативно-правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, можливість обізнаності людини про те чи інше положення закону залежить виключно від бажання особи. І тому суд погоджується з відповідачем про пропущення строку звернення позивачки до суду, щодо вимог виплати у 2005-2006 роках та частково у 2007 році. Таким чином суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом починаючи з 01 січня 2005 року по 28 травня 2007 року. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач має право на проведення перерахунку та виплату пенсій відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на пенсійне забезпечення. В силу ч.1 ст. 107 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсії, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обовязків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно з законом. Таким чином, для покладення на органи Пенсійного фонду України обовязку із нарахування та виплати недоплачених сум пенсії, необхідно встановити факт протиправності дій вказаних органів по невиплаті пенсії чи гарантованих Законом надбавок до пенсії. З метою забезпечення повного захисту порушеного права, суд вважає за доцільне зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату [PERSON] недоотриманої державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50. ч.4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року виходячи з мінімального розміру пенсії за віком згідно ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування. В решті позову відмовити. Слід зазначити, що суд не є органом з призначення та виплати пенсії, а тому не може визначати їх розмір, і вирішуючи спір про право, підстав для нарахування суми недоплат не вбачає, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання відповідача нарахувати недоплачену щомісячну державну та додаткову пенсію у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають задоволенню. Враховуючи вище наведене,

Outcome: approved