Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

06.07.2009р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 02.12.1983року у Кіровському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися в липня 2003р., коли позивач пішов жити до своєї квартири. Причиною припинення шлюбних відносин стало зловживання відповідачки алкогольними напоями, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом двічі, позитивних результатів не приніс. Просив шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву. Відповідачка в судове засідання 19.05.2010р. не зявилась, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є повідомлення про отримання нею судової повістки, про причини не явки суд не сповістила. В судове засідання 03.11.2009р. та 09.02.1010р. відповідачка надала суду заяву з якої вбачається, що позовні вимоги вона не визнає, просила двічі надати строк на примирення. З урахуванням того, що відповідачка висловила свою думку щодо позовних вимог, не визнавши їх, двічі просила надати строк на примирення, що й було враховано при винесенні ухвал від 03.11.2009р. та 09.02.2010р., про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін на загальних підставах, встановлених ЦПК. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через зловживання відповідачкою алкогольними напоями, в звязку з чим в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з липня 2003р. Строк на примирення, наданий судом двічі 03.11.2009р. та 09.02.2010р. позитивних результатів не приніс, відновлення подружніх стосунків між сторонами не відбулося. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше шести років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка, будучи повідомленою належним чином, про причини не явки суд не сповістила, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При постановлені даного рішення суд керується вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved