Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] пенсійного фонду України в м. Каневі про стягнення потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС недоплаченої пенсії, посилаючись на те, що згідно зі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, має право на додаткову пенсію в розмірі одної мінімальної заробітної плати, при цьому розмір її визначається на момент виплати. Згідно зі ч.З ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком. З липня 2007 року по квітень 2010 року вона фактично отримує додаткову пенсію як особа, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у значно меншому розмірі, ніж повинна. Таким чином, додаткова пенсія повинна розраховуватися відповідно до ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто сума недоотриманої доплати з урахуванням виплаченої доплати за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. складає - 22294,60 грн. Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи сума недоотриманої доплати з урахуванням виплаченої доплати за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. складає - 2019,82 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь доплату до пенсії відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. в розмірі 2019,82 грн. та згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. в розмірі 22294,60 грн. та зобов'язати [PERSON] ПФУ в м. Каневі проводити щомісячну доплату до пенсії відповідно до ст.ст.39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за майбутні періоди при нарахуванні пенсії. Також просить суд звільнити його від сплати судового збору як особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач в судовому засіданні змінила позовні вимоги, в якій просить суд визнати неправомірними дії [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Каневі щодо відмови в нарахуванні та виплаті щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. та доплати щомісячної додаткової пенсії відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. та зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату вказаних доплат з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що управлінням пенсійного фонду України в м. Каневі проводилася щомісячна доплата до пенсії в тому обсязі, які були виділені Головному [PERSON] для даного виду виплат. Розмір виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 у 5,20 грн. щомісячно. Тому відповідачу виплачувалася щомісячна допомога на оздоровлення у розмірі 5,20 грн. Крім цього, відповідно до вимог ст.51 Закону України №796-ХІ1 та Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» особам, віднесеним до категорії 4 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю призначається у розмірі 5% мінімальної пенсії за віком. Позивач перебуває на обліку в [PERSON] пенсійного фонду України в м. Каневі та отримує пенсію. Згідно ст.51 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу виплачується додаткова пенсія в розмірі 5% прожиткового мінімуму, розмір та суми якої встановлені Законом України «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік». В позові просить відмовити. Суд заслухавши представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про повне задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що згідно посвідчення серія В-І № 651240 від 10.01.1993 року [PERSON] є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що не заперечує в судовому засіданні і представник відповідача. Згідно довідки [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Каневі (а.с.10-11), [PERSON] отримує додаткову пенсію у відповідності до ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у розмірі 5% від прожиткового мінімуму та у відповідності до ст..39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» [PERSON] отримує доплату як непрацюючий пенсіонер, який проживає в зоні посиленого радіологічного контролю в сумі визначеною у відповідності до Постанови Кабміну України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.96 р. № 836, у розмірі по 5,20 грн. щомісячно. Відповідно до ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на одну мінімальну заробітну плату, при цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, згідно ч.4 ст.48 даного Закону. Розмір мінімальної заробітної плати з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІН) визначається законами про державний бюджет на відповідний рік. Згідно ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Посилання представника відповідача на те, що Закону України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст.152 Конституції України, де зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У відповідності до ст. 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно ст. 92 п. 6 ч. 1 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту. Отже, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому суд вважає, що підлягає застосуванню вимога ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який передбачає щомісячну доплату в розмірі мінімальної заробітної плати. Крім того, слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 р. „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір доплат і компенсацій протягом тривалих років не змінювався не зважаючи на постійне підвищення мінімальної зарплати і не відповідає розміру встановленим іншими законами. Також Закони України „Про розмір мінімальної заробітної плати" не містили обмежень до застосування ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішені даного спору підлягає застосуванню ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а ч.З ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком. Більше того, згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх по особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Дану позицію також підтримав Вищий Адміністративний Суд у своїй ухвалі від 30.05.2007 p., стосовно позову до [PERSON] Державного Казначейства України в Житомирській області, [PERSON] праці та соціального захисту населення в Олевському районі Житомирської області та [PERSON] Пенсійного фонду в Олевському районі Житомирської області про стягнення заборгованості; позову до [PERSON] Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області та обласного центру з нарахування та виплати пенсій і доплат Головного [PERSON] праці та соціального захисту населення в Житомирській облдержадміністрації про стягнення невиплачених коштів. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції і є неконституційними положення ст.67 р.1 п.2-4,10-18, пункту 7 п.19, п.20-22,24-34, п. 1-6,8-12 п.35, п.36-100 р. II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.З р.Ш «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає, помилковим посилання представника відповідача на те, що розмір виплат, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62, 67 цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом. Крім того, при прийнятті рішення про відшкодування щомісячної доплати до пенсії слід застосовувати поняття аналогії права згідно ст. 46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" згідно з якою, якщо виплати здійснені неправильно по вині органу, який призначив і виплачує ці виплати, то вони виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, не зважаючи на це в межах розумності, суд вважає, що при прийнятті рішення про відшкодування даної доплати до пенсії, слід застосовувати ст. 257 ЦК України щодо загального строку позовної давності встановленого тривалістю у три роки. З огляду на викладене дії управління ПФУ в м. Каневі Черкаської області щодо невиплати позивачу доплат до пенсії, передбачених ст..39 та ч. З ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає неправомірними. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності невиплати позивачу доплат до пенсії згідно ст..39, ч. З ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р. та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підстави для задоволення вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячної доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з урахуванням проведених виплат за вищезазначений період. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн. на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved