Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу. В судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав, в обгрунтування яких вказують, що 25.10.2008 року [PERSON], позичив у [PERSON] 22 тисячі доларів СІІ1А, що еквівалентно 167739 грн. у строк до 01 січня 2009 року, про що дав розписку від 25.10.2008 року та заяву про отримання ним коштів, яка завірена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] у строк до 01.01.2009 року. Зазначив, що відповідач не тільки не повернув борг, а заявив, що не буде його повертати, пославшись на те, що він передав ці кошти жительці м. Києва [PERSON] та нехай повертає вона. Рахує, що Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнання родовими ознаками. Просили позов задоволити, стягнути з [PERSON], на користь Позивача борг в сумі 167 739 грн., індексацію суми боргу з врахуванням інфляції - 14425,55 грн., а також 11% річних від суми боргу за увесь час користування коштами, що становить 24601,72 грн. та 3% річних від простроченої суми на час вирішення справи у сумі 6709,56 грн. Відповідач та його представник в судових засіданнях позов не визнали, в силу заперечення позовних вимог вказали, що [PERSON] написав розписку про отримання 22 тисяч дол.. CLL1A від [PERSON], на його прохання, для звіту перед власними батьками за кошти, які планував витратити на купівлю квартири у м. Києві. Відповідач, зазначив, що отримував від Позивача кошти два рази і передавав гр.. [PERSON], яка повинна була організувати купівлю квартири, на вигідних умовах [PERSON] З громадянкою [PERSON] [PERSON] познайомив [PERSON], для вирішення питання по придбанню квартири. Проте гр.. [PERSON], не виконала обіцянку відносно купівлі квартири, забравши гроші, зникла і на даний час знаходиться в розшуку, відносно її порушено кримінальну справу за фактом шахрайства. Щодо заяви, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], то зазначив, що нотаріус засвідчила лише справжність підпису [PERSON], а не передачу йому коштів [PERSON], просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши їх та перевіривши з матеріалами справи, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25.10.2008 року [PERSON], позичив у [PERSON] 22 тис. дол.. США на купівлю квартири та зобовязується повернути до 01.01.2009 року. Заявою від 25.10.2008 року [PERSON] стверджує, що 25.10.2008 року отримав від [PERSON] гроші в сумі 22000,00 дол. США. підпис [PERSON] в заяві засвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. У даному випадку договір було укладено в усній формі, тобто з порушенням вимог чинного законодавства, проте згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Згідно ст. 1046 ЦК України «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 1048 ЦК України вказує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і пор о ш одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до .ля повернення позики. Відповідно до Постанови НБУ від 12 червня 2009 року №343 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 15 червня 2009 року встановлена облікова ставка в розмірі 11% річних. Відповідно до розрахунку позивача одержання процентів на рівні облікової ставки НБ « розмірі 11% становить 24601,72 грн. На думку суду дана вимога є законною та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавице позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначені моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяті днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,він зобовязаний платити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України установлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача індексації суми боргу з врахування інфляції у розмірі 14425,55 грн.. Інфляція - це зростання загального рівня цін у країні впродовж певного періоду часу , що супроводжується знеціненням національної грошової одиниці. Суд вважає дану вимогу безпідставною, оскільки суму боргу присуджено позивачу національній валюті - гривні не по курсу, який існував на час передачі коштів відповідачу, згідно розписки, а на день ухвалення рішення судом. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 6709,56 грн., згідно розрахунку позивача, то лі зазначити, що дана вимога є законною та обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення повністю. Так, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частиною 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що офіційний курс гривні, встановлений НБУ по відношенню до долара, станом на день винесення судового рішення, тобто на 17.05.2010 року, складає 792,5900 грн. за 100 дол. США. З вище встановленого випливає, що сума боргу розміром у 22000 дол. США, еквівалентом до української гривні по курсу, встановленому НБУ, на день постановлення рішення судом, становить - 174460 грн. На підставі викладеного та ст. ст. 23, 218, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved