Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на приміщення магазину по вул. Литовській, 1-а в с. Камяне-Случанське Сарненського району, посилаючись на те, що розпочали з відповідачем будівництво магазину спільними зусиллями, станом на 11 лютого 2004 року магазин був збудований, будівництво велося переважно за її кошти та її силами, незважаючи на розірвання шлюбу судом 10 вересня 2004 року, продовжували із відповідачем фактичні шлюбні стосунки. Позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, додавши, що право власності на магазин має належати позивачці, а не відповідачу. Заявили про невідповідність технічної документації будівлі магазину обставинам його будівництва. Відповідач [PERSON] а також його представник [PERSON] позову не визнали, заявивши, що відповідач оформив право власності на магазин, зареєстрував це право в органах БТІ, а отже правомірно набув нерухоме майно. Крім цього наявне судове рішення за спором між цими ж сторонами про поділ майна, яким позивачці відмовлено у поділі магазину як спільного майна подружжя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 березня 2009 року, якою частково задоволена апеляційна скарга [PERSON], відмовлено позивачці у задоволенні її позовних вимог до [PERSON] про поділ майна подружжя за їх безпідставністю з посиланням на те, що спірний магазин не може являтись предметом поділу як спільна сумісна власність подружжя, оскільки побудований для підприємницьких цілей [PERSON] Враховуючи те, що у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь особи, щодо яких встановлені ці обставини, право [PERSON] на спірний магазин як майно, набуте у шлюбі, не підлягає дослідженню та доказуванню. До правовідносин, що випливають із суті спору, слід застосовувати норми Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, оскільки ці правовідносини виникли після набрання чинності цим кодексом та продовжують існувати. За загальними правилами, встановленими ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності відповідача [PERSON] на спірний магазин підтверджується правовстановлюючим документом свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Камяне-Случанської сільської ради 23 жовтня 2009 року. Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2009 року посвідчуються обставини державної реєстрації права [PERSON] на магазин по вул. Литовській, 1-а в с. Камяне-Случанське Сарненського району. Таким чином, [PERSON] у відповідності до вимог ст. 331 ЦК України набув у власність для підприємницьких цілей магазин як новостворене нерухоме майно. Натомість доводи позивачки [PERSON] про набуття нею прав власника магазину судом розцінюються як необґрунтовані, оскільки таке право нею не набуте у зазначеному вище порядку, а правовстановлюючий документ, який став підставою для набуття [PERSON] у власність магазину, позивачкою не оспорений. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 328, 331 ЦК України,

Outcome: dismissed