Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

22 травня 2009 року до Овідіопольського райсуду Одеської області звернулись позивачі [PERSON], [PERSON] з вищеназваним позовом в якому зазначили, що 20 жовтня 2000 року між ними та відповідачкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу у простій письмовій формі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Леніна, 129 (далії по тексту спірний будинок). Позивачі сплатили відповідачки аванс та були зобовязані сплатити залишок по договору на протязі двох років, в свою чергу відповідачка зобовязана була переоформити документи на спірний житловий будинок на позивачів [PERSON] укладання договору відповідачка передала їм ключі та правоустановчі документи на житловий будинок. 02 квітня 2004 року позивачі були належними чином зареєстровані у спірному будинку, тобто сторонами були виконані всі умови договору купівлі продажу житлового будинку, однак відповідачка ухилялась від нотаріального посвідчення даної угоди. Тому позивачі просять визнати договір купівлі продажу дійсним та визнати право власності на спірне майно. Позивачі та їх представник в ході судового засідання підтримали позов. Відповідачка та її представник позов не визнали. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі суд, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підставах. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Позивачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] вважають, що 20 жовтня 2000 року знаходившись у смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області був укладений договір купівлі продажу житлового будинку № 129 по вул.Леніна в смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області з відповідачкою [PERSON], [INFO] в простій письмовій формі. Позивачі по договору виконували всі умови договору, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому просить визнати вищеназваний договір дійсним відповідно, до ст. 220 ч.2 ЦК України (ст..47 ЦК України у ред.. 1963р.) та визнати право власності на спірний житловий будинок. З даними доводами позивачів суд погодиться не може так як, на час укладення даного правочину, відповідачка [PERSON] не мала можливості належними чином розпоряджуватися спірним житловим будинком так як на час укладення договору у відповідачки були відсутні оригінали правоустановчих документів. Відповідачка [PERSON] є власником 53/100 спірного житлового будинку, що підтверджується договором купівлі - продажу від 27.12.1994 року, а не всього житлового будинку, як вказане в договору - розписки від 20.10.2000 року, що є істотною умовою договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вимоги даної статі сторони не виконували. Позивачі наполягають, що з їх боку були виконувані всі істотні умови даного договору та відбулось повне його виконання, але відповідачка ухилялась від нотаріального посвідчення. Однак належних доказів того, що були виконані всі істотні умови договору та відбулось повне його виконання позивачі суду не надали, крім того судом було встановлено, що правоустановчі документи на спірний житловий будинок знаходились у відповідачки, що суперечить поясненням позивачів. Сторонами по справі були недодержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, передбачених ст. 657 ЦК України, тому відповідно до ст. 220 ч.1 ЦК України суд вважає, що вищеназваний договір купівлі-продажу є нікчемний. Відповідно до ст. 267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сторони заяву про пропущення строку позовної давності до суду не подали, тому застосування позовної даності судом не застосувалось. В ході судового розгляду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що позивачі дійсно купили спірний житловий будинок шляхом укладення договору купівлі продажу та в ньому тривалий час мешкали належним чином, ним користувались. Однак в частині пояснень вищеназваних свідків про придбання спірного будинку шляхом купівлі-продажу суд відноситься критично, так як пояснення свідків є не конкретними та не повними, тому суд в основу предмета доказування покласти не може. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що позов [PERSON]Н, [PERSON] є не обґрунтованим . 18 червня 2009 року позивачка [PERSON] звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області з зустрічною позовною заявою, в який зазначила, що 27 грудня 1994 року вона є власником 53/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Леніна, 129, який належним чином був зареєстрований у Овідіопольському РБТІ. 02 квітня 2004 року відповідачі були належними чином зареєстровані у житловому приміщенні за даною адресою. Без її згоди відповідачі передала у користуванні іншим особам житловий будинок таким чином порушили усні домовленості між сторонами про користування житловим приміщенням. Тому позивачка просить виселити відповідачів з житлового приміщення без надання іншого житла та зобов'язати посадових осіб Овідіопольського РВ ГУМВС України зняти з реєстрації відповідачів. Позивачка та її представник в ході судового розгляду підтримали свої позовні вимоги. Відповідачі та їх представник з позовом не згодні. Представник відповідачів та відповідачі наполягали про обовязку участь позивачки при розгляду цивільного провадження, однак з таким клопотанням суд погодиться не може, так як в ході судового розгляду позивачка [PERSON] суду давала пояснення, в подальшому до суду не зявлялась, однак з поважних причин, так як позивачка знаходилась на лікуванні, її інтереси представляв представник на підставі доручення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі,суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 168 ЖК Української PCP укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Відповідно до ст. 169 ЖК Української PCP у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є власником 53/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Леніна, 129, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.12.1994 року, який нотаріально посвідчений та належними чином зареєстрований в Овідіопольському РБТІ. За даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що сторонами не оскаржується. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в Україні» реєстрація фізичних осіб здійснюється на підставі заяви та з згодою власника обєкта нерухомого майна, однак даної заяви від власника житлового будинку на час виникнення спору не має. Реєстрація відповідачів перешкоджає право власника житлового будинку належним чином користуватися своїм майном. Згідно ст.10 п. 14 Закону України «Про міліцію» та п.3 Положення про Державний департамент у справах громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб, затверджений KM України №844 від 14.06.2002, до повноважень відділу Овідіопольського PB ГУМВС України в Одеської області, як до структурного підрозділу Департаменту входить реєстрація фізичних осіб. В звязку з тим, що у добровільному порядку відповідачі - [PERSON], [PERSON] з реєстрації знятися не бажають, суд вважає необхідним зобов'язати посадових осіб Овідіопольського РВ зняти відповідачів з реєстраційного обліку по вищеназваної адреси. Відповідачі [PERSON], [PERSON] мешкають у 53/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Леніна, 129 мешкають на підставі усного договору найму з позивачкою [PERSON] яка неодноразово наполягала на припиненні договірних відносин в частині найму жилого приміщення та виселення відповідачів, в звязку з тим, що відповідачі використовують жиле приміщення не по призначенню, а саме здають жиле приміщення в піднайом, однак [PERSON], [PERSON] заперечують проти виселення з спірного житлового будинку, сторонами дані обставини не оспорюються та частково нашли своє підтвердження у поясненнях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], з яких вбачається, що відповідачі тимчасово здавали спірне житлове приміщення в оренду, тому суд вважає, що відповідачі підлягають виселенню з спірного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved