Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В позові послалась на те, що 25.08.2009 року нею та відповідачем укладено договір №00437 про надання послуг, спрямованих на придбання товару вартістю 15000 грн. на умовах, викладених в цьому договорі та додатках до нього. На виконання договору позивачем було внесено на рахунок відповідача 1088 грн. загальних платежів, з яких 1000 грн. - чисті платежі, та 3500 грн. чистих платежів, сплачених авансом. Сплативши вказані кошти, позивач права на одержання товару так і не отримала, тому 15.01.2010 року відповідно до п.3.3. договору повідомила відповідача про розірвання договору. Але до даного часу кошти, що мають бути їй повернуті в сумі 4500 грн., відповідачем не сплачені. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму чистих внесків з врахуванням індексу інфляції за період затримки повернення коштів в сумі 4612,89 грн., проценти за користування коштами в сумі 137,74 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01.02.2010 року по 20.05.2010 року в сумі 40,32 грн., а також 3000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та відшкодувати понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Крім того, в заяві повідомляла про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти повернення позивачу суми чистих платежів в загальній сумі 4500 грн. В задоволенні решти вимог просив відмовити. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2009 року [PERSON], що діяла як замовник, та ТОВ «ВНТ «Форум», що діяло як виконавець, укладено договір, за яким виконавець надає замовнику послуги, спрямовані на придбання замовником товару, визначеного в додатку №1, а саме будинок вартістю 15000 грн. Згідно вказаного договору [PERSON] зобовязалась вносити на рахунок відповідача щомісячно протягом 60 місяців платежі у розмірі 275,50 грн., з яких 250 грн. чистий платіж, 22,50 грн. адміністративні витрати. На виконання вказаних умов позивачем було сплачено чотири загальні платежі на суму 1090 грн. та два авансові платежі на суму 3500 грн. (а.с.14-15). Таким чином позивачем на рахунок відповідача сплачено чистих платежів на загальну суму 4500 грн. Заявою від 15.01.2010 року, що доставлена відповідачу згідно штемпеля поштової організації 26.01.2010 року, [PERSON], посилаючись на п.3.3. договору, повідомила про бажання розірвати договір №00437 від 25.08.2009 року (а.с.16). Відповідно до п.3.3. договору та п.4.7. додатку №2 до договору замовник має право в будь-який момент до отримання товару розірвати договір з додатками без пояснення причин. В такому випадку замовнику повертаються сплачені чисті платежі. Тому позивачу після розірвання договору підлягають поверненню кошти в сумі 4500 грн., що сплачені нею на рахунок відповідача в якості чистих, в тому числі авансових, платежів. Оскільки вказані кошти на час розгляду справи позивачу відповідачем не повернуті, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти в сумі 4500 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення суми платежів з урахуванням встановленого індексу інфляції, стягнення процентів за користування коштами та 3% річних, суд бере до уваги, що на умовах договору зазначені вимоги не ґрунтуються. Посилання позивача на обґрунтування цих вимог на ст.ст.536, 1048 та 625 ЦК України також є безпідставним, оскільки вказані норми передбачають відповідальність боржника в грошовому зобовязанні за неналежне його виконання, але не регулюють дії сторін в договорі при його розірванні, тому цій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підтвердження позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач будь-яких доказів суду не надала. Тому в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити за її недоведеністю.

Outcome: approved