Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить рішенням суду стягнути на його користь з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради недовиплачені кошти в сумі 3062,00 гривни, що передбачені ст.37 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року, та недовиплачені кошти в сумі 29350,00 гривень, що передбачені ст.39 Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 01.07.2007 року по 01.01.2008 року, та з 01.05.2008 року по 01.01.2010 року, мотивуючи це тим, що він являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, проживає та працює в зоні гарантованого добровільного відселення. В заяві до суду позивач просив справу розглядати в його відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав до суду заперечення проти позову, в якому просив розглядати справу в його відсутність, позов не визнає. Дослідивши матеріали справи, в їх сукупності та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач проживає та працює в м.Коростені - зоні гарантованого добровільного відселення, являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Таким чином він має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.ст.37,39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, у спірний період часу, ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, проводиться доплата в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати щомісяця, а до ст.39 даного закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, щомісяця. Відповідно до постанови КМУ №936 від 20.05.2005 року «Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата компенсацій та допомоги передбаченої ст.ст.37,39 ЗУ «Про статус...» працюючим і не працюючим громадянам, а також пенсіонерам проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації, тобто правовідносини між сторонами виникли з дня набрання чинності вищевказаної постанови. Крім того, суд враховує, що дію ст.37, абзацу третього частини першої ст.39 в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2007 рік і 2008 рік згідно із Законом № 489-V (489-16) від 19.12.2006 року зупинено, і лише з 9 липня інн-у року і ii.WS.ifcfW« року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду України № 6- рп/2007 (Voa6p7l0-07) від 09.07.2007 року та № Ю-рп/2008 року. Таким чином, заборгованість за ст.37 ЗУ «Про статус...» підлягає стягненню за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року, відповідно до даних довідки про отримання позивачем даних виплат. Що стосується позовних вимог про стягнення з УПСЗН Коростенської міської ради недовиплачених коштів передбачених ст.39 ЗУ «Про статус...», то суд рахує за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити частково. Як видно з листа УПСЗН Коростенської міської ради та витягу з трудової книжки позивач за період роботи з 01.07.2007 року по 01.04.2008 року працював в ЗАТ «Електромонтаж», яке не перебуває на обліку у даного відповідача для фінансування чорнобильських компенсаційних виплат згідно ЗУ «Про статус. Тому, виплати за ст.39 вищевказаного закону за цей період часу, даним відповідачем позивачу не нараховувались і не виплачувались. За таких обставин, заборгованість за ст.39 ЗУ «Про статус...», підлягає стягненню з відповідача з 01.06.2008 року по 01.01.2010 року, відповідно до відпрацьованого часу, даних довідки з місця роботи позивача, а також на підставі наявних у справі письмових доказів При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах: -з 1.04.2007 р. - 420 грн.; - з 1.07.2007 р. - 440 грн.; - з 1.10.2007 р. - 460 грн.; -з 1.01.2008 р. - 515 грн.; - з 1.04.2008 р. - 525грн.; - з 1.10.2008 р. - 545 грн.; -з 1.12.2008 р. - 605 грн.; - з 1.04.2009 р. - 625 грн.; - з 1.07.2009 р. - 630 грн.; -з 1.10.2009 р. - 650 грн.; - з 1.11.2009 р. - 744 грн.; Отже, з урахуванням викладеного вище, та відповідно до проведеного позивачем розрахунку, за весь спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем складає - за ст.37 ЗУ «Про статус...» (за мінусом отриманих коштів в сумі - 25,20 грн.) - 3062,00 гривни, за ст.39 ЗУ «Про статус...» (за мінусом отриманих коштів в сумі 173,25 грн.) - 20342,75 гривни, а всього 23404,75 гривни. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, тому суд, стягує з нього дані кошти, а заперечення відповідача проти позову безпідставні. В решті вимог відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial