Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

В листопаді 2009 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, з тих підстав, що з січня 1995 року по травень 2003 року вона працювала в КП « Бердичівтеплоенерго» на посаді оператора котельні за безстроковим трудовим договором, а після реорганізації даного підприємства з жовтня 2003 року по квітень 2009 року працювала посезонно на даній посаді. 13.10.2009 року Бердичівським міським центром зайнятості їй було видано направлення на роботу до КП « Бердичівтеплоенерго» на посаду оператора котельні, так як проводився набір на опалювальний сезон 2009 - 2010 року. 15.10.2009 року при зверненні до відповідача з питання прийняття на роботу, їй було відмовлено по причині невідповідності вимогам роботодавця. Вважає дану відмову необгрунтованою, оскільки до неї встановлено виняткові вимоги, чим порушено ст. 2-1 КЗпП України про рівність трудових прав громадян України. З цих підстав просить суд визнати відмову адміністрації КП « Бердичівтеплоенерго» у прийнятті її на роботу протиправною, зобов»язати прийняти на роботу оператором котельні по вул. Гранічна 4а в м. Бердичеві Житомирської області, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу від 16.10.2009 року по день поновлення на роботі. 18 травня 2010 року позивачка в судовому засіданні подала заяву про зміну позовних вимог та висування додаткових вимог, згідно якої просить змінити позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 16.10.2009 року по день поновлення на роботі, на вимогу - про стягнення з відповідача на її користь середньоденного заробітку за кожен день вимушеного прогулу з моменту первісного звернення до відповідача з проханням працевлаштування, а також висунула додаткові позовні вимоги, згідно яких просить : змінити статтю за якою проводилось її звільнення на підприємстві КП « Бердичівтеплоенерго» на п.1 ст. 40 КЗпП України, і стягнути з відповідача 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди за необгрунтовану відмову у прийнятті на роботу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, та заяві про зміну позовних вимог та висування додаткових вимог, пояснила, що 13 жовтня 2009 року вона отримала в міському центрі зайнятості корінець направлення на працевлаштування в КП « Бердичівтеплоенерго», після чого, підійшовши до начальника відділу кадрів КП « Бердичівтеплоенерго» [PERSON], повідомила, що в неї є направлення на працевлаштування оператором котельні, на що остання їй пояснила, що на даний час набір йде тільки на маленькі котельні, а вона працювала на великій котельні, і запропонувала підійти пізніше. 15 жовтня 2009 року [PERSON] в корінці на працевлаштування підкреслила, що вона не відповідає вимогам, однак не зазначила, яким саме вимогам вона не відповідає, тому вважає, що дана відмова є необгрунтованою. Зазначила, що звільнення повинно було відбуватися за п.1 ст. 40 КЗпП України, так як набір працівників та їх звільнення КП « Бердичівтеплоенерго» проводився систематично та масово, тобто по закінченню опалювального періоду відбувалося вивільнення всіх операторів котелень та лаборантів хімводоочистки, а перед опалювальним сезоном проводився поворотній набір працівників на ці самі, скорочені, посади, то це є не чим іншим, як зміною в організації виробництва, які призвели до скорочення певних посад. Так як, професії « оператор котельні» немає у Списку сезонних робіт та сезонних галузей, стверджує, що дана посада не належить до сезонних робіт, тому звільнення операторів котелень зап.2 ст. 36 КЗпП України є недопустимим, а відповідно до законодавства звільнення повинно було проводитись за п.1 ст. 40 КЗпП України, що дає їй переважне право на укладення трудового договору. Щодо обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, пояснила, що необгрунтована відмова у прийнятті на роботу спричинила їй моральні страждання та погіршення здоров»я. В наслідок протиправної відмови відповідача вона не мала джерел існування впродовж шести місяців, що змусило її обмежити видатки на існування лише до вкрай необхідних, існувати за рахунок родичів, постійно звертатися по матеріальну допомогу до близьких, що також призвело до порушення нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя. Внаслідок безпідставної відмови було принижено її ділову репутацію, зокрема безпідставно занижено оцінку, як робітника. До матеріалів справи за клопотанням позивачки долучені її письмові пояснення щодо обґрунтування пред»явлених позовних вимог (а.с. 46, 70-71, 106). Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає позов безпідставним, оскільки , 13 жовтня 2010 року КП « Бердичівтеплоенерго» до Бердичівського міського центру зайнятості було подано лише дві заявки на операторів котелень, а центром зайнятості було видано три корінці направлення на працевлаштування. Інспектор відділу кадрів не знала що їй робити, зателефонувала в центр зайнятості, де їй порадили підкреслити графу, що особа не відповідає займаній посаді. Що стосується неправильного звільнення із займаних посад, то зазначив, що позивачка жодного року не оскаржувала накази про звільнення з займаної посади в зв»язку із закінченням строку трудового договору, звільнення операторів котелень не може проводитися за п.1 ст. 40 КЗпП України, тому, що в даному випадку працівники повинні повідомлятися за два місяці про звільнення, однак керівництво підприємства цього робити не має можливості, так як початок та кінець роботи залежать цілком від погодних умов, тому посада оператора котельні є сезонною. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вказав, що вона є необгрунтованою, оскільки позивачка не надала суду жодного доказу, що діями відповідача їй було завдано таку шкоду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що 13 жовтня 2009 року позивачка ходила до Бердичівського міського центру зайнятості для отримання направлення на роботу. В той час вона знала, що її можуть не прийняти на роботу в КП « Бердичівтеплоенерго», оскільки вона з ними судилася. Після того, як вона отримала 13.10.2009 року направлення, звернулася до відповідача, їй запропонували прийти пізніше, числа 20-го, однак вона пішла до відповідача 15 жовтня і тоді їй Свідок [PERSON] пояснив, що 22 жовтня 2009 року було загальне зібрання всіх операторів котелень. Близько 09 години зайшла позивачка, їй відразу сказали, що питання щодо неї ще не вирішено, і було запропоновано звернутися до керівництва підприємства. На даному зібранні всі присутні написали заяви про прийняття на роботу, і пройшли інструктаж з техніки безпеки. В котельню, що розташована по вул. Гранічна 4а, всі оператори були оформлені з 15 жовтня 2009 року. Пояснив, що опалювальний період проводиться протягом шести місяців, однак підприємство повинно працювати цілий рік, оскільки протягом- літнього періоду вони повинні здійснювати постачання гарячої води. Свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді інспектора відділу кадрів КП « Бердичівтеплоенерго». З 08 по 13 жовтня 2009 року підприємство проводило набір операторів котелень, які мали виконувати роботу вартових котелень. Приймали на роботу людей, згідно списків, які подавали начальники теплових районів. 13 жовтня 2009 року до неї підійшла [PERSON] із направленням про прийняття на роботу, однак на неї ніхто не подавав заявки в Бердичівський міський центр зайнятості, посад вартових вже на той час не було, тому і було підкреслено графу « не відповідає вимогам», про працевлаштування на посаду оператора котельні розмови між ними не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка має посвідчення № 3972, яке видане 04.06.1994 року, згідно якого рішенням кваліфікаційної комісії їй присвоєно кваліфікацію оператора котельних робіт (а.с.2). 13.10.2009 року [PERSON] Бердичівським міським центром зайнятості було видано направлення на працевлаштування в КП « Бердичівтеплоенерго» оператором котельні. 15.10.2009 року інспектором відділу кадрів [PERSON] у працевлаштуванні [PERSON] було відмовлено, про що підкреслено на корінці направлення запис « кандидатура не відповідає вимогам» (а.с.З). Відповідно до ст. 22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об»єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи № 3-16/10 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 41 КУпАП, постановою судді Бердичівського міськрайнного суду Житомирської області від 10 лютого 2010 року [PERSON]С, інспектора відділу кадрів КП « Бердичівтеплоенерго», було визнано винною у скоєнні адміністративного проступку, передбаченого ч.І ст. 41 КУпАП. В судовому засіданні було доведено вину [PERSON] в порушенні вимог законодавства про працю, які виразились в необгрунтованій відмові в прийнятті на роботу [PERSON] Провадження в даній адміністративній справі закрито в зв»язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.83-85). Згідно до ч.З ст. 61 НПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином вимога позивачки про визнання необгрунтованою відмови у прийнятті на роботу в даній цивільній справі доказування не потребує, оскільки встановлена постановою суду по адміністративній справі № 3-16/10 від 10.02.2010 року, така постанова набрала законної сили. У відповідності до п.6 роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 6 « Про практику розгляду судами трудових спорів» суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів .... інших осіб, які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст. 22 КЗпП України. При обґрунтуванні позову суд рішенням зобов»язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи, і з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Посилання позивачки на те, що на підприємстві КП « Бердичівтеплоенерго» кожен опалювальний період проводилось вивільнення працівників ( операторів котелень), в зв»язку із зміною в організації виробництва, оскільки змінювався режим роботи підприємства без закриття підприємства на міжсезонний період, внаслідок чого при звільненні необхідно було застосувати п.1 ст. 40 КЗпП України , а не звільняти за п.2 ст. 36 КЗпП України є безпідставними, оскільки під змінами в організації виробництва і праці, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об»єднань у ч.З ст. 64 ГК України. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути : безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно пояснень представника відповідача, робота оператора котельні пов»язана тільки з погодними умовами, від яких залежить коли розпочнеться і коли закінчиться опалювальний сезон, тому підприємство і укладає строкові трудові договори лише на період опалювального сезону, а в подальшому звільняє працівників по закінченню строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, ніяких змін в організації виробництва і праці на підприємстві не проводиться, а лише кожен рік розпочинається та закінчується опалювальний період, так як КП « Бердичівтепуіоенерго» надає послуги населенню з теплопостачання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 14.10.2009 року № 595 було вирішено розпочати опалювальний сезон 2009 -2010 років з 15.10.2009 року при умові пониження середньодобової температури повітря протягом трьох діб нижче +8С (а.с.64), а згідно рішення № 211 від 14.04.2010 року закінчити опалювальний період з 15.04.2010 року (а.с.65). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії заяви позивачки від 14.10.2009 року, вона просила прийняти її роботу оператора котельні на опалювальний сезон 2009-2010 роки (а.с.23). В 2008 році нею також власноручно була написана ідентична заява про прийняття на роботу на опалювальний період 2008-2009 р.р. (а.с. 40). Згідно копії наказу № 33/к від 27.04.2009 року [PERSON], а також інших працівників, які обіймали посади операторів котелень було звільнено за п.2 ст. 36 КЗпП України - по закінченню строку трудового договору. (а.с. 41-42). Як вбачається із записів трудової книжки позивачки в період з 2003 року по 2009 рік, її постійно приймали оператором котельні в КП « Бердичівтеплоенерго», на відповідні опалювальні періоди, а в подальшому звільняли по закінченню строкового трудового договору. Дані накази протягом 2003 - 2009 років позивачка в судовому порядку не оскаржувала. Відповідно до ч.І ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про прийняття позивачки на роботу оператором котельні Іронічна 4а в м. Бердичеві, так як опалювальний сезон 2009-2010 закінчився 15 квітня 2010 року, також не підлягає до задоволення вимога [PERSON] про зміну статті за якою проводилось її звільнення з КП « Бердичівтеплоеперго»на статтю 40 п. 1 КЗпП України, оскільки дана позовна вимога позивачкою не конкретизована, нею не вказано за які роки необхідно вносити зміни в записи в трудовій книжці, в своїх поясненнях вона послалась на розсуд суду у вирішенні даного питання. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачкою суду також не надано жодного належного доказу, що закінчення кожного опалювального періоду на підприємстві КП « Бердичівтеплоенерго» було пов»язано із зміною в організації виробництва і праці. Відповідно до п.6 роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 6 « Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 ст. 235 КЗпП України про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачка після не обґрунтованої відмови у прийнятті на роботу перебувала на обліку в Бердичівському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю ( а.с.36). Згідно довідки, виданої КП « Бердичівтеплоенерго» в квітні 2009 року [PERSON] відпрацювала в КП « Бердичівтеплоенерго» 15 днів з 01.04.2009 року по 15.04.2009 року. З 16.04.2009 року по 30.04.2009 року знаходилась у відпустці. Звільнена 30.04.2009 року ( а.с.104), тому для обчислення середнього заробітку суд бере заробітну плату за попередні місяці, не враховуючи квітень місяць. Згідно довідки про заробітну плату, позивачка в лютому 2009 року відпрацювала в КП « Бердичівтеплоенерго» 21 день і отримала заробітну плату в сумі 1090,64 грн., в березні 2009 року відпрацювала 22 дні і отримала заробітну платі/1233,63 гри. Середньоденний заробіток становить 54,05 гри. Оскільки робота оператора котельні носить специфічний характер ( позивачка працювала : день з 08-00 години до 20- 00 години, ніч з 20-00 години до 08-000 години, два дні вдома), то для розрахунку суд бере кількість відпрацьованих робочих днів оператора котельні на аналогічній посаді в період 2009-2010 років, які становлять 132 робочих дні (а.с, 38, 94). Період вимушеного прогулу суд вважає з 15.10.2009 року по 15.04.2010 року, так як робота оператора котельні має сезонний характер і була закінчена по припиненню опалювального сезону. Сума компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 54,05грн. х 132 дні - 7134 гри. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1162 гривні 14 коп. допустити до негайного виконання. Ст. 1167 ч.І ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що було принижено її ділову репутацію, а саме безпідставно занижено оцінку як робітника, принижено її гідність як людини, тому суд, на підставі наведеного, знаходить за можливе частково задовольнити вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру шкоди суд враховує тривалість та глибину страждань, яких зазнала остання в зв»язку з необгрунтованою відмовою у прийнятті на роботу, істотність вимушених змін в її житті, і тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності задовольняє вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та стягує на її користь з КП « Бердичівтеплоенерго» 300 (триста) гривень. На підставі ст. ст. 79,81, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 79 гри. 85 коп. та 120 гри. - витрат ті інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial