Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

В березні 2010 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належав автобус пасажирський марки NEOPLAN 128/4, 1997 року випуску. Позивачу стало відомо, що [PERSON] збирається продати зазначений автобус. Між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж цього автобуса. Однак, переговори щодо купівлі-продажу та ціни зазначеного автобуса згоджувались між позивачем та сином продавця - [PERSON]. Домовленість була про те, що позивач купує автобус за 200 000,00 гривень, при цьому 100\~000,00 передав [PERSON] одразу, а ще 100 000,00 грн. пізніше. Переоформлення автобуса на ім'я позивача мало відбутися після повної оплати ним обумовленої ціни автобуса. 30 жовтня 2008 року [PERSON] передав [PERSON] 100 000,00 за вказаний автобус. В свою чергу, на підтвердження своїх намірів, [PERSON], була видана довіреність на ім'я позивача. Цією довіреністю [PERSON] уповноважила позивача бути її представником в установах та організаціях в усіх питаннях пов'язаних з експлуатацією та продажем належного їй автомобіля. Через деякий час [PERSON] звернувся до продавців ([PERSON] та [PERSON] ) з метою повністю розрахуватись за автобус та укласти належним чином договір купівлі-продажу, однак відповідач повідомив позивача, що автомобіль вже був проданий людині. На. прохання [PERSON] про повернення йому отриманих [PERSON] коштів, останній погодився повернути лише частину грошей в сумі 50 000,00грн., інші 50 000,00 грн., які залишились він повертати відмовився. Просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно отримані ним 50000,00грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити Представник відповідач проти позову заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КІС № 925310, виданого 16 грудня 2004 року, МPEB-4 ДАІ ГУ УМВС України в місті Києві, належав автобус пасажирський марки NEOPLAN 128/4, 1997 року випуску. Позивачу стало відомо, що [PERSON] збирається продати зазначений автобус. Між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж цього автобуса. Однак, переговори щодо купівлі-продажу та ціни зазначеного автобуса згоджувались між позивачем та сином продавця - [PERSON]. Домовленість була про те, що позивач купує автобус за 200 000,00 гривень, при цьому 100 00,00 передав [PERSON] одразу, а ще 100 000,00 грн. пізніше. Переоформлення автобуса на ім'я позивача мало відбутися після повної оплати ним обумовленої ціни автобуса. 30 жовтня 2008 року [PERSON] передав [PERSON] 100 000,00 за вказаний автобус. На підтвердження чого останній надав позивачеві розписку, в якій вказав що ним були отримані гроші в сумі 100 000,00 грн, а також зазначив що загальна вартість автобуса складає 200 000,00грн., і що переоформлення автобуса на ім'я позивача відбудеться після повної оплати останнім вартості зазначеного автобуса. В свою чергу, на підтвердження своїх намірів, [PERSON], була видана довіреність на ім'я позивача, посвідчена 30 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], по реєстру № 5169. Цією довіреністю [PERSON] уповноважила позивача бути її представником в усіх установах та організаціях в усіх питаннях пов'язаних з експлуатацією та продажем належного їй автомобіля. Через деякий час [PERSON] звернувся до продавців ([PERSON] та [PERSON] А.) з метою повністю розрахуватись за автобус та укласти належним чином договір купівлі-продажу, однак відповідач повідомив позивача, що автомобіль вже проданий іншій людині. На прохання [PERSON] про повернення йому отриманих [PERSON] коштів, останній погодився повернути лише частину грошей в сумі 50 000,00грн., інші 50 000,00 грн., які залишились він повертати відмовився. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч.2 цієї статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Судом встановлено, що кошти за автомобіль позивач фактично передав особі, яка не мала жодних повноважень їх отримувати, так як власник автобуса була [PERSON]. Крім того, [PERSON] не оформляла ніяких документів, які б давали повноваження відповідачу представляти її з питань оформлення договору купівлі-продажу автобуса, в тому числі і з правом отримання коштів за нього, а тому гроші, отримані відповідачем, були набуті ним безпідставно.

Outcome: approved