Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

Позовна заява прийнята до провадження Біловодським районним судом 20.05.2010 року , в якій позивач гр. [PERSON] вказала, що вона має на утриманні доньку [PERSON], [INFO]. В 2007 році їй було виплачено на утримання доньки до досягнення нею трьох років як допомогу по догляду за дитиною в сумі 143,70 гривень. Вважаючи, що за цей час дії відповідача були незаконними, відповідач має сплати їй різницю в сумі державної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку . Ця різниця від необхідного до нарахування та сплати розміру щомісячного розміру прожиткового мінімуму та фактично отриманими коштами по догляду за малолітньої дитиною по догляду до досягнення дитиною трьох років за підрахунками позивачки склала за час 01.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 31.12.2007 року в сумі 1266,30 гривень . До відпустки у звязку з вагітністю і пологами позивачка працювала, тобто є застрахованою особою. Посилаючись на Конституцію України, вона прийшла до висновку, що за рішенням Конституційного Суду України за 2007 рік, має право на виплату різниці у виплаті допомоги і по цей час, тому просить суд позов задовольнити. Також позивачка вважає відмову відповідача від 16.03.2010 року про виплату їй розміру допомоги , виходячи з визначеного Законами України про державний бюджет на 2007-2008 прожиткового мінімуму для дітей віком до 6-ти років незаконною, наполягає на визнання дій відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити нарахування та стягнути кошти недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у вищевказаному в позовній заяві розмірі та вищевказаний нею період і по цей час, також і в майбутньому до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не зявилася, подала в суд заяву про розгляд справи без її участі. Начальник Біловодського УПСЗН Біловодської РДА гр. [PERSON], або ж представник відповідача у справі, надіслала відзив на позов , де просить суд винести рішення про відмову в задоволенні позову щодо заявлених позовних вимог, та ці доводи мотивувала неможливістю виплат з причин відсутності належного бюджетного фінансування і необхідністю виконання вимог ст. ст.. 43 Закону України № 2240-12 в: 18.-1.2001 року та п.5 розділу IX Прикінцевих положень цього закону , за яким стабілізації економічного становища в Україні розмір цих виплат визначається щороку Верховною Радою України , виходячи з рівня прожиткового мінімуму одночасно встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму. Дослідивши матеріали справи (а.с. 6,7,8),суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з врахуванням отриманих сум гр. [PERSON], з 28.11.2007 по 31.12.2007 року , з наступних підстав: Законом України „Про державну допомогу сімям з дітьми від 21.11.1992 року № 2811-Х 11 встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сімї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомога сімям з дітьми у загальній системі захисту населення. Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 року визнано неконституційними положення ст. 56 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік в частині зупинення на 2007 рік дії ч. 1 ст. 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми , тобто відновлено дію закону в редакції, яка передбачає надання допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, який встановлений на 2007 рік: з 01.01.2007 року - 434 гривні, з 01.04.2007 року-463 гривні, з 01.10.2007 року-470 гривень; Відсутність державного бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат не можуть бути причиною у відмові в позов із огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства незалежно від наявності коштів Державного Бюджету України. Таким чином, суд вважає, що з 28.11. 2007 року, тобто після моменту прийняття зазначеного рішення Конституційного суду України та з часу закінчення відпустки у звязку з вагітністю та пологами, тобто з 28.11.2007 року по 31.12.2007 року включно, необхідно зобовязати відповідача нарахувати та сплатити як різницю між отриманою допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і сумою, яка не була їй сплачена , виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, або вимоги позивачки про стягнення підлягають задоволенню з врахуванням вже отриманих сум, з розрахунку прожиткового мінімуму з 01 жовтня 2007 року - 470 гривень, та з 27.11.2007 року по 31.12.2007 року, виходячи з того, що вона повинна була отримати (470:30*3=47,00+470=517гривень, отримала 143,7 гривень, а різниця складає 373,30 гривень. Пленум Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця», а саме в ч. 1 п. З вказав, що слід мати на увазі, що суд не може застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними закони чи правові акти, перелічені у ст. 150 Конституції України, оскільки це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Належним відповідачем у спорах щодо розміру виплати допомоги з 01.01.2007 року по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років є територіальні управління праці та соціального захисту населення. Відповідно до п.57 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 , у разі затвердження нового розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку перераховується без звернення осіб, яким вони призначені, з місяця набрання чинності актом законодавства, що встановлює новий прожитковий мінімум. Відповідач наполягає на відмові в позові з підстав, за яких він не отримував належного фінансування у звязку з обмеженням цих виплат державою на підставі Законів України про державний бюджет на відповідний рік оскільки орган державної влади, яким законом надано виконання Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми всупереч рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп(справа про виконання рішень Конституційного Суду) ухилився від виконання рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 60рп(справа про соціальні гарантії громадян) у 2007 році , а законодавець в свою чергу за вищевказані судом вказані періоди порушив ст. ст.8,22,46,48,58,64,94.4.5,152 Конституції України. Але при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог за 2009 рік, суд також виходить і з положень рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року( № 18/18397(№ 4-зп- справа про набуття чинності Конституцією України), за яким конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта , якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше. За таких обставин суд не може вирішити питання про стягнення сум, які б позивачка могла отримувати в майбутньому, та також з врахуванням часу визначеного в законі часу набрання чинності Закону України № 2154 - У1 від 27.04.2010 року «Про державний бюджет на 2010 рік» , адже суд виходить з того, що за ст. 45 цього закону допомога при народженні дитини, до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» призначається і здійснюється у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. За 2008 рік та за 2009 рік суд також не знаходить підстав для задоволення позову, тому що порядок виплати та розміру допомоги на цей рік був іншим. Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року № 107, який набрав чинності з 01.01.2008 року знову були внесені зміни до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми „ відповідно до яких допомога по догляду за дитиною надавалася у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом , встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. В 2009 році у відповідності зі ст. 46 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» № 835-УІвід 26.12.2008 року, який набрав чинності 30.12.2008 року державою залишений розмір допомоги у розмірі 130 гривень, та яку вже отримала позивачка до досягнення дитиною трирічного віку. Цей закон за 2009 рік також неконституційним не визнавався ,тому суд в цій частині позовні вимоги за 2008 рік та з 01.01.2009 року по 09.06.2010 вважає безпідставними. З огляду на викладене та відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. На час розгляду справи не має рішення Конституційного суду, який би скасував положення вищевказаних законів пор державні бюджети на час з 01.07.по 09.07 2007 року та за 2008,2009 та 2010 рік. Виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. Законом України „Про державну допомогу сімям з дітьми від 21.11.1992 року № 2811-XII встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сімї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сімям з дітьми у загальній системі захисту населення. Відсутність державного бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат не можуть бути причиною у відмові в позов із огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства незалежно від наявності ко Державного Бюджету України. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а судові витрати позивачем понесені на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню сума 8, гривень, та 37 гривень на ІТЗ з судового розгляду справи, бо відповідач не звільнений від сплати судових витрат на користь держави .

Outcome: partial