Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

В лютому 2009 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], який уточнив в грудні 2009 р., посилаючись на те, що 05.11.1998 р. [PERSON] позичив в позивача 15 000 доларів США, зобов'ячавшись їх повернути за першою вимогою, про що видав [PERSON] відповідну розписку. Починаючи із зими 2008 р. позивач неодноразово просив відповідача повернути йому гроші, але той так гроші не повернув, говорячи, що не має необхідної суми. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму грошового боргу в розмірі 120 174,00 грн., що еквівалентно 15 000 доларам США. В грудні 2009 р. [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вона з 02.07.1988 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] В 2009 р. вона дізналася, що до її чоловіка пред'явлено позов [PERSON] про стягнення 15000 доларів США, які [PERSON] позичив у [PERSON] 05.11.1998 р. Про укладення договору позики, на яку вона своєї згоди чоловіку не давала. [PERSON] її не повідомив. Тому, на підставі ч. 2 ст. 65 СК України, просила визнати зазначений договір позики недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, позов [PERSON] не визнав, пояснивши, що у нього з [PERSON] були гарні стосунки. Він зайняв [PERSON] гроші, той написав йому розписку. Коли йому з приводу хвороби дружини знадобилися гроші, то він попросив [PERSON] віддати борг, але І досі гроші відповідачем йому не повернуті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] до [PERSON] підтримав, просив його задовольнити. Позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] не визнав, просив в зазначеному позові відмовити. Відповідач [PERSON] в суді позов [PERSON] не визнав, пояснивши, що позичав гроші у [PERSON] для третьої особи, але ця особа їх повернула. Позов [PERSON] до нього та [PERSON] визнав та пояснив, що дійсно його дружина нічого не знала за позику. Представник [PERSON] [PERSON] в суді позов [PERSON] до [PERSON] не визнав, проти позову [PERSON] не заперечував. [PERSON] в судовому засіданні свій позов до [PERSON] та [PERSON] підтримала, проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] заперечувала та пояснила, що вона нічого не знала за позику, яку отримав її чоловік, згоди на цю угоду не давала, нічого не підписувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] слід відмовити на підставі наступних правових норм та встановлених судом обставин справи. У відповідності із ст.ст. 374, 375 ЦК України 1963 р. за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.11.1998 р. був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] 15000 доларів США, зобов'язавшись повернути гроші без зазначення строку повернення на першу вимогу позикодавця, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою, що є передбаченою законом письмовою формою договор) (а.с. 5). В зв'язку із тим, що розписка [PERSON] про отримання грошей знаходиться у [PERSON], то суд вважає, що [PERSON] на час розгляду справи гроші не повернуті та підлягають поверненню в гривневому у еквіваленті за курсом Національного Банку України на час ухвалення рішення, тобто в розмірі 6 647,00 гри. (15 000 доларів США х 7,9098 грн. = 118 647,00 гри,), а не в розмірі, що вимагає позивач. Оскільки гроші не повернуті й на нас набрання чинності Цивільним Кодексом України 2003 р., строк повернення грошей договором передбачений не був, а визначений моментом пред'явлення вимоги, то [PERSON] має право вимагати повернення грошей у будь-який час, на підставі ч. 2 ст. 1040 ЦК України 2003 р.. якою передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк передбачений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом три-пяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором, З зазначених підстав позов [PERSON]Г, до [PERSON] підлягає, частковому задоволенню. Стосовно необгрунтованості позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] суд виходить з наступного. Як зазначено вище, договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам ст. ст. 374, 375 ЦК України 1963 р., тобто укладений в письмовій формі, гроші були передані [PERSON] про що той не заперечував в суді. У відповідності із положеннями ст. 23 КпШС України при укладанні угод одним із подружжя, вважається, то він діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України), тобто, гроші бралися в борг з відома [PERSON], оскільки нею не доведено іншого. Згоди [PERSON] не вимагалося, оскільки данин договір не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Доказів, що вона не була згодна із укладенням договору, суду не надано. До звернення [PERSON] з позовами до суду не просила визнати договір позики недійсним. За вказаних обставин позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] 1.В. задоволенню не підлягає. Оскільки рішення постановлене на користь [PERSON], то його судові виграти підлягають стягненню з [PERSON] в загальному розмірі 81,00 (51,00+30,00) грн. Судові виграти [PERSON] та [PERSON] відносяться на рахунок останніх.

Outcome: partial