Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

В травні 2010р. [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання незаконними дій під час нарахування пенсії та зобовязання здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, яка настала в результаті каліцтва під час ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС). Мотивуючи свої вимоги Позивач зазначив, що він являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків вказаної аварії. З 27.11.2007р. він отримує пенсію по ІІ групі інвалідності, що настала внаслідок захворювання на ЧАЕС, відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 від 28.02.1991р., однак обчислення та виплата пенсії, як зазначає [PERSON], здійснюється без врахування положень ст.ст.50, 54 ч.4 названого Закону. У звязку з цим, Позивач просить визнати неправомірною відмову відповідача в здійсненні перерахунку його пенсії та зобовязати Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії з 27.11.2007року, відповідно до ст.50 та ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», по ІІ групі інвалідності, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за віком в розмірі 75% пенсії за віком, яка встановлюється ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що Управлінням пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, без дотримання загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами і принципу верховенства права, здійснено обчислення та його пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008р. №654, частиною 1 якої встановлені доплати до пенсій, зокрема розмір основної пенсії по ІІ групі інвалідності має становити не менше 1090 грн. До набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України №654 діяла інша постанова КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» №1 від 03.01.2002р., згідно якої за основу для розрахунку, було визначено розмір мінімальної пенсії за віком в сумі 19,91 грн. Крім того, позивач вказує, що рішеннями Конституційного суду України №6-рп від 09.07.2007р. та № 10-РП від 22.05.2008р. визнано неконституційними положення Законів України «Про державний бюджет на 2007р.» та «Про державний бюджет на 2008р.», якими були внесенні зміни до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі яких і повинна нараховуватись пенсія. Згідно розрахунку Позивача, відповідно до ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсія для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою, по інвалідності ІІ групи, не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком, при цьому за основу при розрахунку має братись розмір мінімальної пенсії, встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також, Позивачу має бути нарахована додаткова пенсія відповідно до ст. 50 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 [PERSON] України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. Однак на думку Позивача, Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, під час обчислення та виплати йому пенсії, діяло в порушення [PERSON] України та вказаних Законів, про що свідчить відмова Відповідача в перерахунку пенсії за вих.№75/Г-02. від 27.05.2010р. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід ІІ групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків вказаної аварії і йому призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з ч.1 ст. 46 [PERSON] України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації вказаного конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплені в Законі України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.4 ст.50 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 від 28.02.1991р. розмір пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчими по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. А згідно ст. 50 цього Закону, даним особам також має бути призначена додаткова пенсія у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Законами України «Про державний бюджет на 2007р.» та «Про державний бюджет на 2008р.», були внесенні зміни до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно даних змін, відповідно до зазначеної ст.54 в новій редакції, у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності\~ 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. А відповідно до вказаної ст.50, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІI групи\~ 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 64 [PERSON] України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених [PERSON] України. Статтею 92 Основного Закону передбачено, що виключно законами встановлюються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. А згідно ст. 21 цього Основного Закону, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав. Тому, рішеннями Конституційного суду України №6-рп від 09.07.2007р. та № 10-РП від 22.05.2008р. визнано неконституційними положення Законів України «Про державний бюджет на 2007р.» та «Про державний бюджет на 2008р.», якими були внесенні зміни до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, на час прнизначення пенсії Управлінням пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, у Позивача існувало право на отримання пенсії у розмірі, не менше, ніж 8 мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії в розмірі, встановленому в ст. 50 цього Закону, зокрема по інвалідам ІІ групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Зі змісту ст.ст.50, 54 вказаного Закону, випливає, що під час визначення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Законом України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлено розміру мінімальної пенсії за віком. Однак розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір, не має. Відповідно до ч.7 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Тому, суд не бере до уваги положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених цим Законом. Оскільки наявність такої норми, за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації Позивачеві конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну його здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У запереченнях проти позову Відповідач посилається на те, що при нарахуванні пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, він правомірно керувався Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008р. №654, частиною 1 якої встановлені доплати до пенсій і після їх здійснення, розмір основної пенсії, зокрема по ІІ групі інвалідності має становити не менше 1090 грн. До набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України №654 діяла інша постанова КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» №1 від 03.01.2002р., згідно якої за основу для розрахунку, було визначено розмір мінімальної пенсії за віком в сумі 19,91 грн. Тим самим, дані постанови істотно звужують зміст та обсяг існуючих прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених законами України, що суперечить ст.22 [PERSON] України. До такого ж самого звуження змісту існуючих прав призводить і Постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008р. №530, адже в ній зазначено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: 1) тим, що належать до категорії 1: інвалідам IІ групи\~ 20 відсотків. Посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, суд не вважає необґрунтованим, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав Позивача, встановлених цим же Законом. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.ч.1, 4 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до [PERSON] України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана верховною радою України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування [PERSON] України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки [PERSON] України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності [PERSON] і в усіх необхідних випадках застосовувати [PERSON] як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на [PERSON], а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пунктом 5 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування [PERSON] України при здійсненні правосуддя» передбачено: «Судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого підлягають оцінці на відповідність як [PERSON], так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.» Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії Позивачеві, застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 ч.4 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням визначення поняття мінімальної пенсії за віком ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» №1 від 03.01.2002р., «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008р. №654 та «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008р. №530. При розрахунку пенсії, передбаченої статтями 50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який установлюється у законі про Державний бюджет на відповідний рік. Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік» до 01.07.2010р. встановлений мінімальний прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 706 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 6 [PERSON] України, Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією [PERSON] межах і відповідно до законів України. Суд вважає не обґрунтованим посилання відповідача на ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що перерахунок пенсії в даному випадку має проводиться після подання пенсіонером відповідної зави про перерахунок пенсії, адже відповідно до вказаної ст. 19 [PERSON] України, пенсійний фонд має нараховувати пенсію дотримуючись в першу чергу [PERSON] України, Законів та підзаконних нормативно-правових актів, які не суперечать законодавчим актам, що мають вищу юридичну силу, дотримуючись при цьому ст. 8 Основного Закону щодо верховенства права та застосування [PERSON] як норми прямої дії. Тобто, такий обовязок наступає у субєкта владних повноважень, з моменту виникнення на це права у пенсіонера, не залежно від його звернення із заявою, оскільки [PERSON] та закони мають дотримуватись не за заявою особи, а відповідно до зазначених норм [PERSON] України. Згідно ч.3 ст. 67 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону №231 від 05.10.2006р., у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Тому, Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві є належним відповідачем у даній справі, оскільки [PERSON] проживає саме в цьому районі. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві з 27.11.2007року здійснити перерахунок пенсії призначеної [PERSON] в розмірі, передбаченому ст.50 та ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Отже, розмір пенсії, яка має бути призначена Позивачеві відповідно ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 5648,00 грн./місяць (706 грн. х 8). А також додаткова пенсія, відповідно до ст. 50 цього Закону, в розмірі 529,5 грн. (706 грн. х 75%). Тому, Позивачу повинна була бути нарахована пенсія в розмірі 6177,5 грн., тоді коли фактично він отримує пенсію в розмірі 1231,20 грн. Таким чином, дії відповідача, а саме нарахування пенсії здійснене Позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків вказаної аварії, слід визнати незаконними. Також є незаконною і відмова Відповідача у здійсненні [PERSON] перерахунку призначеної йому пенсії, викладена в листі за вих.№75/Г-02. від 27.05.2010р. На підставі викладеного,

Outcome: approved