Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, виділ частки із майна, що є у спільній, сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно за законом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло видане виконавчим комітетом [PERSON] міської Ради 23 березня 1993 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали власниками, на праві приватної спільної сумісної власності, квартири за адресою: [ADDRESS]. Як спадкоємець першої черги, позивач не може оформити право власності на спадщину після смерті мами, оскільки її частка у квартирі залишається не виділеною. Стверджує, що в момент відкриття спадщини проживав у квартирі, а тому вважає, що прийняв спадщину. Просить виділити 1/3 частку квартири яка належала [PERSON] померлій 25 грудня 2010 року та визнати за ним право власності на 1/3 частку вказаної квартири, що належала його мамі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, просить справу розглядати у його відсутність, про що подав письмову заяву. Вислухавши пояснення позивача, який підтримав позов, представника відповідача яка не заперечувала проти задоволення позову, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS], належала позивачу, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом [PERSON] міської Ради 23 березня 1993 року. 25 грудня 1997 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на 1/3 частку спадкового майна, а саме: на 1/3 квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст..273 ЦПК України (в редакції 1963 року) справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом в разі, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та діюче законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення. У звязку з тим, що на момент смерті матері, позивач [PERSON] проживав і продовжує проживати у спірній квартирі, а тому згідно ст.,549 ЦК України(в редакції 1963 року) та ч.З ст.1268 ЦК України, спадкоємець рахується таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном у межах строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 368 ЦК України суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є в спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.ст. 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved