Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно, а також аліменти на себе до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 200 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина. З вересня 2009 року з відповідачем проживають окремо, жодної матеріальної допомоги ні їй, ні дитині він не надає. Сама не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та потребує матеріальної допомоги. Відповідач неофіційно працює, отримує періодичні, достатні, мінливі доходи і може утримувати свою дитину та її. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2008 року (а.с.2), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3), який знаходиться на утриманні позивачки (а.с.4,5). Позивачка перебуває на обліку в Новоград-Волинському районному управлінні праці та соціального захисту населення і отримує допомогу по догляду за сином до досягнення ним трьохрічного віку в розмірі 130 грн. щомісячно. (а.с.6) Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матірю й батьком дитини з метою затвердження почуття обовязку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сімї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Згідно вимог ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітньої дочки, належної матеріальної допомоги позивачці не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на сина та дружину в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Суд звільняє відповідача від сплати державного мита, оскільки останній звільнений, як особа, що протерпіла від аварії на ЧАЕС, і стягує з нього витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: approved