Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 03 червня 2010 року з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому щлюбі з 12 червня 1993 року, якиі було укладено в Краснопавлівській сільській [PERSON] району. Харківської області, запис № 32. Від цього шлюбу мають дітей: сина -[PERSON]. [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Добровільної матеріальної допомоги відповідач не надає, фактично утримує дітей на допомогу, яку отримує у [PERSON] 1ІФ по догляду за дитиною-інвалідом. Відповідач постійно працює, але не повідомляє де і ким. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду і прохає стягнути з відповідача - [PERSON], аліменти на утримання дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON]. [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідної вікової категорії щомісяця, до досягнення наймолодшою дитиною віку повноліття. Також просить покласти на відповідача судові витрати. иов"язані з розглядом справи. У судове засідання позивач не з»явилася, однак, від її імені, подано заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки вона не має можливості за сімейними обставинами з»явитися до суду, про те на задоволенні позову, наполягає. Відповідач у судовому засіданні позов позивача визнав, про що подав свій письмовий відзив. При цьому, у своїх поясненнях, відповідач вказав, що він надає матеріальну допомогу позивачу, однак, на його думку, позивачу цих коштів не достатньо, тому вона і подала позов до суду. Відповідач посилався на те, що в нього на утриманні інших дітей не має, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться, стан здоров»я ма< задовільний, пільгами з держави за станом здоров»я не користується, і про свій обов»язок батька, утримувати дітей з моменту їх народження і до досягнення ними віку повноліття він знає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності д «я того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укаолення мирової угоди проводиться в поря ; встановленомому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із ксерокопії свідоцтва про шлюб вбачається, що позивач та відповідач, 12.06.1993 рок;, зареєстрували шлюб. В даному шлюбі, в них, народилося двоє дітей: син 1 ладкин [PERSON]. [INFO] та донька- Гладка [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем, про що свідчить довідка з місця реєстрації. Судом, із пояснень відповідача,було з»ясовано, що сторони перебувають у шлюбі, про те однією сім»єю не проживають. Відповідач зареєстрований за адресою: Харківська область, с.м.т. Краснопавлівка, мікрорайон, будинок-18. квартира-78, однак, фактично проживає у місті Харків де і працює. Судом з»ясовувалося матеріальне положення сторін по справі, в результаті чого були встановлено, що позивач, на даний час, не працює, оскільки доглядає дитину інваліда, про що свідчить ксерокопія посвідчення серія ААБ №221523. Відповідач по справі, маг стабільний заробіток і працює ПП «Абсолютний комфорт» - монтажником, що підтверджується довідкою, поданою відповідачем у судовому засіданні. Судом з»ясовано, що відповідач надав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, однак, як він сам зазначив, цієї допомоги не є достатнім для належного забезпечення розвитку та утримання дітей. З приводу викладеного, суд знаходить необхідно зазначити, що в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996 року, визначено: «Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними новнолп гя». Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 сі.З Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави- учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №>2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що «Сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сїм»ї одног о з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.» Згідно статті №12 цього закон) вказано що « Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створюват и належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». ,

Outcome: approved