Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог в судовому засіданні просив, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області (далі - УПФУ в м. Енергодар) щодо нарахування йому основної та додаткової пенсії без урахування ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та ст.17 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії неправомірними; зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2001 року; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом 1-ї групи, повязаної з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і знаходиться на обліку в УПФУ м. Енергодар, відноситься до 1 категорії, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком. 24.11.2009 року на його звернення до відповідача з приводу перерахунку пенсії, він отримав відповідь, якою йому відмовлено в проведені зазначеного перерахунку. Позивач також вважає, що на його вимоги позовна давність не поширюється, оскільки відповідно до п.2 ст.46 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відповідач через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких просив в задоволені позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. При цьому відповідач зазначав, що розмір пенсії за віком використовується тільки для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.І ст.28 зазначеного Закону забороняється використовувати зазначений розмір пенсії для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а для призначення додаткової пенсії застосовується розрахункова величина мінімального розміру пенсії за віком, встановлена Постановою КМУ від 03.01.2002 року №1. Крім того УПФУ в м. Енергодар посилається на Закон України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», згідно якого внесено зміни до деяких законодавчих актів», згідно якого внесено зміни до ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю інвалідам 1 групи в розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримала у повному обсязі та, посилаючись на викладені в позові доводи та обґрунтування просили вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні п ш. вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази встч ¦ в наступне. Позивач є інвалідом 1-ї групи, повязаної з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.7) і відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Судом встановлено, що позивач отримує пенсію на підставі Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої повинен розраховуватися виходячи з мінімальної пенсії за віком. Відповідачем для визначення розміру пенсії застосовано Постанову КМУ від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» із змінами та доповненнями, внесеними Постановами КМУ від 13.07.2004 року №894 та від 27.12.2005 року №1293. Згідно зі ст.49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян ? постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 1 категорії, які є інвалідами 1-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.2 ст.54 зазначеного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 1-ї групи, щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється на рівні прожиткова мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивача, відповідач повинен керуватися Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які з огляду на пріоритетні., нормативно-правових актів над підзаконними нормативно-правовими актами є приоритетним для застосування. Постанова КМУ, яка визначає порядок виплати пенсії, призводить . звужування змісту, обсягу існуючих прав і свобод, що є порушенням ст.22 Конституції. України. Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені пп. 12, 12 п.28 розділу II Закону України від 28.12.2007 року №107-УІ визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та втратили чинність 22.05.2008 року, вихідним критерієм обчислення пенсії по інвалідності ЧАЕС виступає лише мінімальна пенсія за віком. Таким чином, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається в порядку, встановленому ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання неправомірними дій УПФ в м. Енергодар обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідач просив суд застосувати строки позовної давності при винесені рішення за даною позовною заявою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в межах трирічного строку - з часу звернення позивача до суду (з 05.05.2010 року). Посилання позивача на п.2 ст.268 ЦК України та п.2 ст.46 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо непоширення позовної давності на правовідносини, які є предметом даного спору, суд находить необгрунтованими, оскільки відповідачем починаючи з 01.01.2001 року не здійснювалось нарахування пенсії відповідно до ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Outcome: partial