Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

09.06.2009р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив що 30.12.1997р. зареєстрував шлюб з [PERSON], з якою проживав в [INFO]. 02.10.2003р. дружина померла та після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину вказаної картири. Спочатку він домовився з відповідачем, що той прийме спадщину та відшкодує йому частку грошовою компенсацією. Однак відповідач після прийняття спадщини бажає розпорядитися нею без урахування його частки в спадковій масі. Вважає, що він фактично прийняв спадщину, так як проживав з дружиною на момент її смерті. Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати за ним право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS], поновити строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що позивач одразу ж після смерті його матері - [PERSON] залишив квартиру, не побажав приймати спадщину, тому він після смерті матері своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 18.04.2005р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину картири, про що відповідачу було відомо та він не заявляв ніяких претензій, доки його не було знято з реєстрації в спірній квартирі. Тому вважає, що він пропустив строк позовної давності, в зв*язку з чим просив суд у позові відмовити. Представник відповідача - позов не визнав з тих же підстав. Третя особа - [PERSON] позов не визнала з тих же підстав. Представник третьої особи - Волноваської державної нотаріальної контори в судовому засіданні пояснила, що 24.10.2003 року до них з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач. Було заведено спадкову справу за № 998/2003. Інші спадкоємці - батьки померлої - [PERSON], Черкез 1.1, та донька - [PERSON] написали заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] Впродовж двох з половиною років з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто до нотаріальної контори не звертався. 18.04.2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-991, на 1/4 частин\ спадкового майна, 1/16 частину спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Підстав для задоволення позову не вбачається, просила відмовити в задоволенні позову за спливом позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994р. квартира [ADDRESS] належала на прав: спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були зареєстрсзані та проживали в цій квартирі. З 1994р. [PERSON] стала проживати в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та 30.12.1997р. зареєструвала з ним шлюб. Згідно реєстраційного запису у паспорті, [PERSON] і6.06.1999р. був зареєстрований в спірній квартирі. З наданої копії свідоцтва про смерть ( а.с. 44) вбачається, що 02.10.2003р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/4 частину спірної квартири. З реєстраційного запису у паспорті позивача вбачається, що на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем, так як відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004р. доказом постійного проживання разом з спадкодавцем є реєстраційний запис у паспорті спадкоємця. З копії спадкової справи № 998/2003 вбачається, що 24.10.2003 року до них з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач. Було заведено спадкову справу за № 998/2003. Інші спадкоємці - батьки померлої - [PERSON], Черкез 1.1, та донька - [PERSON] написали заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] Впродовж двох з половиною років з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто до нотаріальної контори не звертався. 18.04.2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-991, на 1/4 частину спадкового майна, 1/16 частину спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: порушення у зв*язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на [PERSON] порушено право на спадщину позивача, так як відповідно до ч.Зст.1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, так як протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї, наряду з батьками померлої ( [PERSON], Черкез 1.1.), дітьми ( [PERSON]. [PERSON]) мав право як чоловік померлої на 1/5 частину спадкового майна - 1/20 частину спірної квартири. З моменту порушення права позивача 18.04.2005р. до моменту звернення його до суду 09.06.2009р. пройшло більше чотирьох років. В судовому засіданні відповідач заявив, що позивачем пропущено строки позовної давності та наполягає на їх застосуванні. З пояснень відповідача та третьої особи (що підтверджується також матеріалами справи: в позовній заяві позивач зазначив та в судовому засіданні його представник підтвердив, що [PERSON] після смерті дружини домовився з відповідачем про прийняття спадщини останнім) вбачається, що позивач після смерті [PERSON] не побажав отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом та йому було відомо про те, що таке свідоцтво отримує саме відповідач. Впродовж двох з половиною років з жовтня 2003 року до квітня 2005 року позивач не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою, був обізнаний щодо свого права на спадкування. Відповідно до ст.ст.257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не надав переконливих доказів того, що йому не було відомо про отримання свідоцтва про право на спадщину відповідачем, і тому у суду немає підстав для визнання поважними причин пропущення ним строків позовної давності, в зв*язку з чим порушене право не підлягає захисту, а значить і немає підстав для задоволення позову. Доводи представника позивача, що позивач не знав, хто та коли саме з спадкоємців отримав свідоцтво про право на спадщину, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як позивачу нічого не заважало дізнатися про це і він міг та мав можливість довідатися про порушення свого права. Щодо позовних вимог про стягнення 2500 гривень з відповідача, то за заявою позивача ( а.с. 83) ухвалою суду ( а.с. 84) провадження по справі в цій частині закрито. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на нього, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі ст.ст. 1268,1301, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed