Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 28.01.2010 року посилаючись на те, що передав у позику 1000 грн., з яких відповідач повернула лише 100 грн., від повернення решти коштів відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення 900 грн., та моральної шкоди у розмірі 600 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання зявився та підтримав позовні вимоги. Пояснив суду, що 28 січня 2010 року [PERSON] уклала з ним договір позики на суму 1000 грн. з яких 100 гривень повернула тому у розписці ним було виправлено суму на 900 грн. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання зявилися та заперечили проти позовних вимог. Відповідач пояснила суду, що не погоджується з твердженням позивача про виплату їй коштів у розмірі 900 гривень хоча не оспорює факту написання даної розписки. Пояснила суду, що її примусили написати зазначену розписку, яку написала власноручно у двох примірниках, один з яких зберігав [PERSON] інший залишався у неї. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 січня 2010 року відповідачем [PERSON] написано розписку про отримання від [PERSON] у позику грошових коштів у розмірі 1000 гривень без зазначення строку їх повернення. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача [PERSON] підтверджується власноруч написаною розпискою від 28.01.2010 року. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем [PERSON] не доведено у судовому засідані та не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач [PERSON] має право на повернення позики у розмірі 900 гривень, відповідно до розписки від 28 січня 2010 року так, як виходячи з тверджень позивача відповідач частково повернула йому борг у розмірі 100 грн. з чим повязанні виправлення у розписці. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] судом не беруться до уваги так, як дані обставини про які повідомили свідки не можуть бути використані судом як доказ в підтвердження обгрунтування надання коштів [PERSON] так і заперечень останньої щодо їх отримання у звязку з тим, що останні перебувають у близьких родинних відносинах з позивачем та можуть бути зацікавлені в результатах розгляду справи. З постанови органу досудового слідства від 31.05.2010 року суд вбачає, що в порушенні кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.189, 190, 129 КК України відносно громадянина [PERSON] відмовлено у звязку з відсутністю у його діях складу злочину. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем не зазначено та не доведено у судовому засіданні з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 600 грн., та якими доказами це підтверджується. Крім, цього не підтведжено та не доведено у судовому засіданні факту заподіяння моральної шкоди, протиправність діяння чи бездіяльності її заподіювача [PERSON], наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Тому, посилання позивача на обставини перебування на стаціонарному лікуванні не перебуває у причинному звязку з бездіяльністю відповідача щодо неповернення коштів за розпискою, що свідчить про безпідставність вимог щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON]. Зважаючи на викладене суд вбачає, що зазначених вище обставин в частині моральної шкоди позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved