Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошової суми боргу за договором позики у розмірі 320 000 грн, 425 600 грн 0,5 % від неповернутої суми за кожен день заборгованості, трьох процентів річних у розмірі 6 996 грн, подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 50 007 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він передав відповідачу [PERSON] відповідно до договору позики , грошову суму у розмірі 40 000 доларів , які він зобов'язувався повернути до 28 квітня 2009 року. Оскільки відповідачем не виконані зобов'язання, тому відповідно до п.4.2 Договору позики передбачена відповідальність у вигляді сплати 0,5% від неповернутої суми за кожен день заборгованості, також трьох процентів річних у загальній сумі 6 996 грн та подвійну ставку НБУ у розмірі 50 007 грн, відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України. Оскільки [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню позики не виконав , ухиляється від повернення боргу , змушений звернутись до суду . Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належний чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у відповідності з ст.224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, у відсутність відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи , що 28 жовтня 2008 року за договором позики, укладеним у простій формі, відповідач взяв у борг у позивача 40 000 доларів. В даному договорі обумовлений строк повернення позики , а саме 28 квітня 2009 р., за порушення умов договору визначено відповідальність , відповідно до п.п. 4.1,4.2. Таким чином між сторонами виникли договірні відносини у вигляді договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками , а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, позивач виконав умову вказаного договору позики - передав відповідачу грошові кошти, що підтверджується розпискою про отримання позики, проте останній умов договору не виконав, оскільки в обумовлені договором строки , а саме 28 квітня 2009 року, суму боргу не повернув. Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками , у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ч.І ст. 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього кодексу , інших актів цивільного законодавства. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 0.5 % від неповернутої суми за кожен день заборгованості у розмірі 425 600 грн. трьох процентів річних у розмірі 6 996 грн, подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 50 007 грн суд зазначає, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір установлюється на рівні облікової ставки Національного банку. Установлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір , за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 40 000 доларів, а відповідач зобов'язувався прийняти позику , сплачувати передбачені в договорі проценти за користування позикою та повернути позику у визначений договором строк. За користування позикою відповідач повинен сплачувати щомісячно відсотки у розмірі трьох процентів від суми позики, 0,5 % від неповернутої суми за кожен день заборгованості. Однак п.5 розділу VIII « Прикінцевих положень» закону « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом. Відповідно до п.6 ст.4 закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку . різновидом якого є проценти ( п.5 ч.І ст.1 закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Тому до спірних правовідносин суд застосовує положення закону « Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг». Розподіляючи судові витрати між сторонами суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 грн та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 На підставі викладеного,

Outcome: partial