Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-25 00:00:00

11.10.2006 р. позивач [PERSON] національний університет імені В.Н,[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням гуртожитку №3 по вул. О.Яроша,11 «А» в місті Харкові. При цьому, в обґрунтування заявленого позову, посилаючись на те, що [PERSON] працював у позивача з 01.04.1994 року та разом з дружиною були поселені та зареєстровані (прописані) в цьому гуртожитку університету. В 2001 році у зв'язку з будівельними роботами з реконструкції гуртожитку в житловий будинок мешканців гуртожитку було виселено. Відповідачам було запропоновано інше житло в гуртожитку №9 по пр.. [PERSON], 51 в м. Харкові, в яке вони не вселились. Відповідно до відомостей ЖЕД №26 ними за договором купівлі-продажу від 21.10.2001 р. було придбано у власність житло за адресою: м. Харків, вул. Шекспіра, 6.1, кв.23 (кімнати, площею 16,2 кв.м. та 12,7 кв.м.) на підставі чого з 01.11.2001 р. на ім'я відповідачки [PERSON] було відкрито особовий рахунок за цією адресою. З 17.11.2003 р. [PERSON] був звільнений з роботи в університеті за власним бажанням без поважних причин за ст.38 КЗпП України і на даний час з 2001 року гуртожитком не користується, в зв'язку з цим, відповідачі втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку. 16.11.2006 р. [PERSON] до суду подано зустрічний позов до [PERSON] національного університету імені [PERSON], третя особа- орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради, про усунення перешкод у праві користування житлом, про вселення до житла та про визнання права власності на житло. При цьому, в обгрунтування заявленого зустрічного позову посилався на те, що він на час реконструкції гуртожитку №3 по вул. О.Яроша, 11 «А» відселився в інше приміщення і лише тимчасово не мешкає в гуртожитку [PERSON] національного університету ім. В.Н. Каразіна. Підстав для визнання його та його сім'ї такими, що втратили право на користування приміщенням гуртожитку №3 у университету не має, бо причини, з яких вони були відсутні є поважними, тому на цей строк їх відсутності за наймачем може бути збережене житлове приміщення, як за тимчасово відсутнім наймачем. Як зазначено представником університету їм було дозволено проведення реконструкції проектувальних робіт але насправді відсутнє рішення [PERSON] міської ради про затвердження проекту капітального ремонту будинку згідно до вимог діючого житлового законодавства України, позивачем порушено вимогу про те, що з проектом переобладнання повинні бути ознайомлені наймачі та члени їх сімей, які мешкають у цьому приміщенні. Крім того, статус гуртожитку №3 було змінено, університетом порушена норма, відповідно до якої після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією, наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав. Крім того, вони знаходились на квартирному обліку в університеті, з липня 2001 року на загальних зборах споживчого товариства з реконструкції гуртожитку по вул. О. Яроша, 11 «А» в м. Харкові в житловий будинок, їх було прийнято до «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Каразінське». В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на тих підставах, які викладено в ньому. Проти заявленого зустрічного позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні відповідач [PERSON], який діє від свого імені та від імені відповідачки [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, свій позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі, на підставі тих доказів, що містяться в ньому. Проти заявленого університетом позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Представники органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради, ВГІРФО Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в судове засідання не з'явились, просили слухати справу у їх відсутності. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню на підлягає з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що будинок №11 «А» по вул. О. Яроша в місті Харкові мав статус гуртожитку який належить державі та знаходиться в користуванні [PERSON] національного університету імені В.Н. [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 18.02.2000 р. КП «[PERSON] міськБТІ». Наказом за №0104-2/147 від 06.04.1994 р. [PERSON] було прийнято на роботу до [PERSON] національного університету імені [PERSON]. З 1994 року [PERSON] із дружиною [PERSON] було поселено та прописано (зареєстровано) до гуртожитку ХНУ імені [PERSON] за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша, 11 «А» в зв'язку з роботою в університеті. На підставі наказу від 13.11.2003 р. за №0104-2/855 [PERSON] було звільнено з займаної посади ліфтера студмістечка з 17.11.2003 р. за ст.38 КЗпП України за власним бажанням без поважних причин. Відповідно до рішень [PERSON] Міської ради за №308 від 22.03.2000 р., від 03.08.2005 р. за № 934 [PERSON] національному університету імені [PERSON] надано дозвіл на проектування та виконання робіт з реконструкції гуртожитку №3 по вул. О. Яроша, 11 «А» в житловий будинок для співробітників університету. В зв'язку з з будівельними роботами з реконструкції гуртожитку в житловий будинок мешканців гуртожитку №3 було виселено. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] з двома неповнолітнбіми дітьми було запропоновано житло в іншому гуртожитку університету по пр. Л. Свободи, 51, в яке вони не забажали поселятися. Згідно повідомлень дільниці №23 Дзержинської філії КП «Жилкомсервіс» від 23.05.2007 р. за №085, від 24.12.2007 р. за № 0872, від 17.03.2008 р. за № 897 та довідки за №1615 від 20.06.2006 р. [PERSON]А, за договором купівлі-продажу від 21.10.2001 р. було придбано житло за адресою: вул. Шекспіра, б. №1, кв.23 (кімнати, площею 16.2 кв.м. та 12,7 кв.м.) та на її ім'я було відкрито особовий рахунок за вищезазначеною адресою. В цьому приміщення ніхто на зареєстрований, однак оплата за експлуатаційний збір (квартплата) сплачувалась щомісячно. Відповідно до акту від 30.06.2010 р., складеного директором студмістечка [PERSON], паспортистом будинку Штер в,П., паспортистом студмістечка [PERSON] - [PERSON] разом зі своєю сім'єю: дружиною [PERSON]А, синами [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку по вул.. О. Яроша, 11 «А» не проживають з 2000 року. Відповідно до наказу від 13.11.2003 р. за №0104-2/855 [PERSON] припинив роботу в університеті за власним бажанням. Відповідно до ч.2 ст.132 Житлового кодексу України, ч.2. п.40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.1986 р. №208, працівників установ, які поселилися в гуртожиток в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. Згідно довідки первинної профспілкової організації університету від 20.11.2006 р. за №0040/073, [PERSON], як такий, що припинив трудові відносини з університетом, не перебуває в університеті на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Факт непроживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в приміщенні гуртожитку по вул. О. Яроша, 11 «А» не заперечували самі відповідачі, однак вони посилались при цьому на поважність причин своєї відсутності на спірній житловій площі. Сам по собі факт того, що відповідач [PERSON] припинив роботу в університеті за власним бажанням без поважних причин, є підставою для того, що він і члени його сім'ї підлягали виселенню з займаного ними приміщення гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. У зв'язку з тим, що відповідач зі своєю родиною з 2001 року в приміщенні гуртожитку по вул. О. Яроша, 11 «А» фактично не мешкав, то фактично вони виселенню вже не підлягають, оскільки вони виселились із гуртожитку і втратили право на користування жилим приміщенням в гуртожитку. Посилання [PERSON] на той факт, що його було примушено до написання заяви на звільнення за власним бажанням, а фактично він звільнятися не бажав і такого наміру адміністрації університету не виявляв, базується лише на свідченнях самого [PERSON] і не підтверджений ніякими належними доказами. Збереження реєстрації відповідачів на спірній житловій площі не свідчить про збереження за ними права користування цим житлом. Відповідно до п.15. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Посилання [PERSON] на те, що причини їх відсутність в жилому приміщенні за місцем проживання [INFO] «А» були поважними, а вони є такими, що тимчасово відсутні у зазначеному жилому приміщення та це приміщення підлягає збереженню за ними не відповідають діючому законодавству України, бо доказів того, що вони відносяться до категорії осіб, за якими зберігається жиле приміщення понад встановлені законом строки відповідно до ст.71 ЖК України та за ними повинно бути збережене житло останніми до суду не надано. [PERSON] було запропоновано житло в гуртожитку №9 по вул. О. Яроша, 11 «А» в м. Харкові, в яке вони не поселилися, оскільки кімната їх не влаштовувала. Однак, при цьому відповідачі ніяким чином дії адміністрації з того часу не оскаржили, і зі спірного житла виселились. Таким чином, суд доходить до висновку що відповідачі [PERSON] у 2001 р. добровільно залишили надане їм у зв'язку з роботою [PERSON] житло. При цьому вони ніяким чином з моменту виселенні ніяких заходів до збереження за ними цього житла не вживали, дії адміністрації не оспорювали. У 2003 р. після звільнення [PERSON] з університету, він і члени його сім'ї взагалі втратили право на проживання гуртожитках університету. Займане раніш [PERSON] житло було переобладнане в житло для постійного проживання громадян. Доказів про набуття відповідачами права на отримання житла в цьому будинку суду не надано. Реконструкція цього гуртожитку в житловий будинок здійснювалась за рахунок коштів, внесених членами «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Каразінське», відповідачі не надали суду доказів про внесення відповідних сум. Сам намір внести відповідні платежі не дає ніяких прав на спірне житло. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] мають формальний характер, оскільки в позові взагалі не зазначено конкретне житлове приміщення і правові підстави для його отримання у відповідності з діючим законодавством. Як зазначалось вище, [PERSON] втратили право проживання гуртожитку університету і не набули права на отримання житла в житловому будинку, в який переобладнано гуртожиток. На підставі ст.71, ч.2 ст.132 Житлового кодексу України, ч.2. п.40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208, п.15. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,

Outcome: approved