Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Глобинському районі Полтавської області про визнання дій відповідача не законними та зобовязання здійснити перерахунок розміру пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії та інвалідом ІІ групи по захворюванню, повязаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримує пенсію нараховану Управлінням Пенсійного фонду України в Глобинському районі, розмір якої на теперішній час не відповідає чинному законодавству, в зв'язку з чим звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії в чому йому було відмовлено і з чим він не погоджується, вважаючи дії відповідача неправомірними, мотивуючи це тим, що згідно зі ст.54 ч.4 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. У відповідності з ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір додаткової пенсії інваліду ІІ групи не може бути нижчим за 75% мінімальної пенсії за віком. На підставі викладеного позивач прохав суд визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати Управління пенсійного фонду України в Глобинському районі здійснити йому перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з призначенням додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком починаючи з січня 2009 року та в подальшому проводити нарахування та виплату пенсії. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких прохав відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просить справу розглядати у відсутність його представника. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід ІІ групи, захворювання якого повязане з впливом вказаної аварії і йому призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з ч.1 ст.46 [PERSON] України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації вказаного конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплені в Законі України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст.50 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 від 28.02.1991 року розмір пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчими по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. А згідно ст.50 цього Закону, даним особам також має бути призначена додаткова пенсія у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік», було внесено зміни до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 64 [PERSON] України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених [PERSON] України. Статтею 92 Основного Закону передбачено, що виключно законами встановлюються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. А, згідно ст.21 цього Основного Закону, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав. Тому, рішенням Конституційного суду України №10-РП від 22.05.2008 року визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік», яким були внесенні зміни до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч.2 ст.152 [PERSON] України, закони інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, на час призначення пенсії Управлінням пенсійного фонду України в Глобинському районі, у позивача існувало право на отримання пенсії у розмірі, не менше, ніж 8 мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст.54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії в розмірі, встановленому в ст.50 цього Закону, зокрема по інвалідам ІІ групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Зі змісту ст.ст.50, 54 вказаного Закону, випливає, що під час визначення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Законом України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлено розміру мінімальної пенсії за віком. Однак розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір, не має. Відповідно до ч.7 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Тому, суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених цим Законом. Оскільки наявність такої норми, за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації позивачеві конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну його здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що при нарахуванні пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, він правомірно керувався Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 р. №654. До набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України №654 діяла інша постанова КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» №1 від 03.01.2002 р., згідно якої за основу для розрахунку, було визначено розмір мінімальної пенсії за віком в сумі 19,91 грн. Тим самим, дані постанови істотно звужують зміст та обсяг існуючих прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених законами України, що суперечить ст.22 [PERSON] України. До такого ж самого звуження змісту існуючих прав призводить і Постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530. Посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, суд не вважає необґрунтованим, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Відповідно до ст.8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50, 54 ч.4 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням визначення поняття мінімальної пенсії за віком ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не Постанов Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» №1 від 03.01.2002 року, «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654 та «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530. Згідно ч.3 ст.67 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону №231 від 05.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Тому, Управління пенсійного фонду України в Глобинському районі є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач проживає саме в цьому районі. 23.12.2004 року до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» внесено зміни, якими встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком відповідає розміру мінімального прожитковому мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дані зміни до Закону набули чинності 12.01.2005 року. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Крім того, ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. А, згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що нарахування пенсії здійснювалось невірно і фактично позивачу мав бути нарахований інший розмір пенсії, однак з вини відповідача дана пенсія не була виплачена, тому її виплата за минулий період має здійснюватися без обмеження будь-яким строком. Також, оскільки відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова пенсія призначаються за шкоду заподіяну здоровю, а державна пенсія по інвалідності призначається в наслідок каліцтва чи захворювання від аварії на ЧАЕС, тому відповідно до ч.1 ст.268 Цивільного кодексу України, строк позовної давності на вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної здоровю не поширюються. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії призначеної позивачу в розмірі, передбаченому ст.50 та ст.54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, дії відповідача, а саме нарахування пенсії здійснене позивачу, як постраждалому в наслідок Чорнобильської катастрофи, інваліду ІІ групи, слід визнати незаконними. Також є незаконною і відмова відповідача у здійсненні позивачу перерахунку призначеної йому пенсії. Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача нараховувати в майбутньому державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини. Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню частково. Позивач, відповідно до чинного законодавства, звільнений від сплати судового збору. Доказів про те, що він поніс інші судові витрати не надав.

Outcome: partial