Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення сум, належних при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та, після доповнення, про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що з 27.01.2003 р. він працював у відповідача підсобним робітником 2 розряду в літейному цеху. Наприкінці 2007 р. відповідач почав несвоєчасно сплачувати заробітну плату, через що 03.06.2008 р. позивач був змушений звільнитись за власним бажанням. Після звільнення відповідач видав позивачеві належним чином оформлену трудову книжку, але не виплатив позивачеві усіх сум, належних при звільненні, а саме 1727 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість, але йому відмовляли через відсутність коштів. Зазначає, що неправомірними діями відповідача йому причинено моральну шкоду, яка виражається в тому, що був порушений звичайний ритм життя позивача. Сума несплаченої заборгованості для нього є дуже значною, він витрачає час та здоров*я, відвідуючи суд, через невиплату йому коштів він нервував, хвилювався, не міг купувати необхідні ліки, сплачувати комунальні послуги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд стягнути на його користь 1727 грн., як суму, належну йому до виплати при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Представник відповідача на підставі доручення [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Не заперечуючи проти стягнення суми 1727 грн., належної позивачеві при звільненні, заперечувала проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, у зв*язку з відсутністю вини відповідача, щодо якого порушена процедура банкротства і введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, у тому числі і на застосування санкцій за невиконання або неналежне виконання грошових зобов*язань. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 27.01.2003 р. по 03.06.2008 р. позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] державне авіаційне виробниче підприємство перебували у трудових правовідносинах. 03.06.2008 р. позивача було звільнено з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, на підставі наказу № 554к від 02.06.2008 р. Остаточний розрахунок з позивачем у день його звільнення відповідачем проведений не був. Згідно довідки №17/213 від 24.03.2010 р., заборгованість по остаточному розрахунку [PERSON] складає 1727,00 грн., яка складається з невиплаченої вихідної допомоги. Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами і не оспорюються відповідачем. У відповідності зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явления звільненим працівником вимоги про розрахунок. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми, належної йому при звільненні, у розмірі 1727,00 грн. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлно, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.02.2008 р. порушено провадження у справі про визнання Харківського державного авіаційного виробничого підприємства банкрутом. Цією ж ухвалою введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, у тому числі і на застосування санкцій за невиконання або неналежне виконання грошових зобов*язань. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у заоволенні позовних вимог щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, у зв*язку з відсутністю вини відповідача у затримці остаточного розрахунку з позивачем. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved