Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

Прокурор Долинської міжрайонної прокуратури звернувся з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON], будучи матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявила щодо неї батьківського піклування, а також ухиляється від виконання свого обов'язку по його вихованню та утриманню, не відвідує його, веде аморальний спосіб життя. Покладаючись на викладене, просить позбавити її материнських прав та стягнути з неї аліменти на утримання сина в розмірі % всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні прокурор підтримала позов з підстав викладених в позовній заяві та вказала, що підставами для позбавлення материнських прав відповідачки є те, що вона не забрала малолітнього сина з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявила щодо нього батьківського піклування, а також ухилилася від його виховання, не відвідуючи його в дитячому будинку. Представник Надвірнянського будинку дитини пояснила, що малолітній [PERSON] виховується в дитбудинку з трьох місяців. При поступлені у нього були виявлені: астигматизм (близорукість), затримка психомовного розвитку, загальна затримка фізичного розвитку (пізно почав сидіти та ходити). Зараз хлопчикові 2 роки та 7 місяців, завдяки належному догляду, роботі з ним логопеда, його поведінка дуже змінилася, він став активнішим. Однак, він все ще відстає в фізичному розвитку від своїх ровесників: його ріст становить 82 см., вага 10,5 кг. За час перебування [PERSON] в дитячому будинку відповідачка відвідала його лише один раз, напередодні першого дня народження. Відповідачка в судове засідання не з'явилась повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать розписки на судових повістках (а.с.21,25). Представник органу опіки і піклування вказала, що 17 липня 2007 року [PERSON] була присутня на засіданні комітету, де їй було роз'яснено, що якщо вона не буде відвідувати сина в дитячому будинку, то вирішуватиметься питання про позбавлення її материнських прав. Після цього вона їздила до [PERSON] в дитячий будинок і це був єдиний раз коли вона його відвідала. Відповідачка не має можливості забрати дитину з дитбудинку, оскільки не має постійного місця проживання та роботи, ночує в покинутих будинках, веде аморальний спосіб життя. Старший син [PERSON] Григорій, [INFO], також виховувався в дитбудинку, де помер. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки і піклування, дослідивши письмові докази по справі, давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей,піклуватися про іх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. У відповідності до ст.164 зазначеного кодексу, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони : не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місцяів не виявляли щодо неї батьківського піклування, - ухилялися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, Встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], а відомості про батька записані за заявою матері у відповідності до вимог ч.І ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.2). Відповідачка злісно ухилялася від виконання своїх материнських обов'язків: незважаючи на попередження комісії з питань захисту прав дитини, про можливість позбавлення її материнських прав щодо малолітнього сина, який перебуває у дитячому будинку, відвідала його лише один раз, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не вітає з днем народження, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не купляє іграшок, одягу, продуктів харчування, не проявляє про нього щонайменшої материнської турботи, хоча має таку можливість. З матеріалів справи вбачається, що малолітнього [PERSON] влаштовано до Надвірнянського дитячого будинку з грудня 2007 року за заявою матері, в якій вона посилається на важке сімейне та матеріальне становище (а.с.11). А тому зазначена в позовній заяві обставина про незабрання [PERSON] дитини з пологового будинку та невиявлення щодо неї батьківського піклування на протязі шести місяців не може призвести до позбавлення батьківських прав, оскільки не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення материнських прав відповідачки ( а.с. 12). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню сина [PERSON], не відвідувала його в дитячому будинку, не проявляла заінтересованості в його житті, не надавала матеріальної допомоги, а тому її слід позбавити материнських прав щодо нього. Обгрунтованим є також вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина з таких підстав. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відпвідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею180 СК України. Статтею 182 цього кодексу передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, враховує стан здоров'я, загальний матеріальний стан дитини та відповідачки, відсутність в неї інших дітей та осіб, яких вона зобов'язана утримувати і приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно в розмірі 1А від його заробітку, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач звернувся до суду з вимогами 9 квітня 2010 року, а тому з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення сином повноліття. Оскільки дитина влаштована до навчального закладу, то згідно ст. 193 СК України аліменти повинні перераховуватися на рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Питання судових витрат по справі суд вирішує у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 150,164, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 60, 63 Цивільного кодексу,

Outcome: approved