Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

08 червня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман, який змінив 06.07.2010 року і заявив позов про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу дітям війни за період з 01.01.2006 року по 30.06.2010 року та повернути йому надміру сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутності, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач належить до соціальної категорії' „Дитина війни" та відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії' за віком. У 2006-2007 році йому така допомога не виплачувалась. А з 01.01.2008 року по 30.06.2010 року виплачується щомісячно у розмірі 10 % від мінімальної пенсії' за віком. Вважав, що положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині зупинення дії' ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" не відповідають Конституції України і тому не можуть застосовуватись. Крім того дія ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в 2009-2010 році жодним законом не зупинялася. Тому у відповідача не було будь-яких підстав для виплати позивачу в 2009-2010 році допомоги в розмірі 10 %. В зв'язку з чим просив зобов'язати відповідача провести перерахунок недоплаченої щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2006 року по 30.06.2010 року та повернути йому надміру сплачені судові витрати. Представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позов не визнав у зв'язку з тим, що соціальне забезпечення категорії' громадян, яким встановлено статус „Дитина війни" визначається Законом України „Про соціальний захист дітей війни" № 2195 від 18 листопада 2004 року (далі по тексту Закон № 2195). Стаття 6 Закону № 2195 встановлює, що пенсії' або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії', підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії' за віком. Пунктом 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" дію ст. 6 Закону № 2195 зупинено на 2007 рік. З урахуванням положень ст. 111 цього Закону, яка передбачає, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № б-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Статтею 7 Закону 2195 передбачалося, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюватиметься за рахунок коштів Державного бюджету України, а Пенсійний фонд України діє на підставі Положення "Про Пенсійний фонд України". Відповідно до п. 8 зазначеною Положення бюджет Пенсійного фонду України формується з чітко визначених джерел (ст, 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 (далі по текст\' Закон № 1058)) і щороку затверджується Кабінетом Міністрів Украши. Частина 3 статті 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення та джерела формування коиггів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення. Частина 2 статті 72 Закону № 1058 встановлює норму, згідно якої кошти Пенсіїїного фонду не включаються до Державного бюджету України. Також ч. 1 ст. 5 Закону № 1058 зазначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або а частині, що не суперечить цьому Закону. А норми ст. б Закону №2195 суперечать Закону № 1058 в частині визначення мінімального розміру пенсії за віком та спрямування коштів на виплат допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії' за віком для осіб, які втратили працездатність, встановлюється у розмірі прожиткового мінімум\' визначеного законом. Частина 3 тієї ж статті 28 Закону № 1058 встановлює норму, згідно якої мінімальний розмір пенсії' за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для визначення розміряв пенсій, призначених згідно і цим Законом. Разом з тим для розрахунку доплати до пенсії особам, яким встановлено статус "Дитина війни" величина мінімальної пенсії' за віком, на законодавчому рівні не встановлена, оскільки нормативно-правовими актами, які діють на території Украши, для окремих категорій населення країни встановлені різні величини показника мінімальної пенсії. Також відсутній механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195. При цьому норми ч. 1 статті 73 Закону 1058 дають вичерпний перелік видів виплат на які можуть бути спрямовані кошти Пенсійного фонду, а саме кошти Пенсійною фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покдадених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Одночасно норми ч. 2 ст. 73 цього Закону забороняють використання коштів Пенсіїшого фонду на цім, не передбачені цим Законом. Виплата державної соціальної допомоги у відповідності до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не виноситься до жодного з переліку використання коштів Пенсійного фонду. В листі від 31 серпня 2007 року № 21-46-561 Міністерства юстиції України також зазначається, що мінімальний розмір пенсії' за віком, зазначений в статті 28 Закону № 1058, встановлюється виключно для визначення розміряв пенсій, призначених згідно з цим Законом. Питання пов'язані з підвищенням пенсії' або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону Украши "Про соціальний захист дітей війни" слід вирішувати шляхом внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Незважаючи на те, що рішенням Конституційного Суду України № 6-рн/2007 положення Закону України «Про Державний бюджети України на 2007 рік» в частині зупинення дії закону № 2195 визнано неконституційними, законодавством Украши не передбачено автоматичного відновлення дії' норми закону. Зміни до ст. 6 Закону 2195 і були внесені п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-УІ. Стаття б Закону 2195 була викладена в новій редакції', а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії', виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії' їх соціального захисту". Дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одного із законів". Відповідно до абз. 4 п.20 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 проценти? прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іїшхим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституціїїного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вищезазначені зміни визнані неконституційними. З 22 травня 2008 року набрала чинності Постанова "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян "№530 від 28 травня 2008 року де з метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян у п.8 Кабінет Міністрів України постановив, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " та "Про жертви нацистських переслідувань ") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії', підвищення провадиться у таких розмірах: з 22 травня -48.10 гривні, з 1 липня - 48,20 та з 1 жовтня - 49,80 гривні. Вказана постанова діє до теперішнього часу. Тому позовні вимоги позивача вважає необгрунтованими та такими, що не відлягають задоволенню. Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Позивач має статус „Дитини війни", що підтверджується пенсійним посвідченням № 122568(а.с.7). Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону Украши „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії' в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії', підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. . Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено. Законом Украши „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19 грудня 2006 року, який набрав чинності 15 березня 2006 року, до статті 110 Закону Украіїги „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону Украши „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджет)" у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів Украши за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, у 2006 році пі\\ьги, встановлені ст.6 Закону Украіїш „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були. Закони Украіїш „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону Украши „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19 січня 2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року. Таким чином, відповіхно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону Украіїги „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15 березня 2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік " від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік " від 19 січня 2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Крім того, немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії' норм законів, що мають однакову юридичну силу. Конституційний Суд України у п.З мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить прямее застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше". Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії' за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії', оскільки до 15 березня 2006 року дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" була зупинена, а з 15 березня 2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік". Тобто позовні вимоги позивача в цій частині слід визнати необгрунтованими. Вирішуючи вимоги в частини виплат за 2007 рік, суд враховує, що відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року за №6-рп\\2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції' України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії' громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії' положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території' України, остаточним і не може бути оскаржене. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відновлення його права на отримання доплати з 01.01.2008 року, суд враховує те, що до ст. 6 Закону 2195 і були внесені зміни п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-УІ. Стаття 6 Закону 2195 була викладена в новій редакції', а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії' їх соціального захист\-") до пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії', виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії' або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії' їх соціального захисту". Дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одного із законів". Відповідно до абз. 4 п.20 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії' їх соціального захисту ", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії' або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії', підвищуються на 15 проценгів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процента прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вищезазначені зміїги визнані неконституційними лише з 22.05.2008 року. Крім того при вирішенні вимог позивача в частині відновлення його права на отримання доплати з 01.01.2009 року по 31.03.2010 року, суд враховує те, що відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»(у редакції' від, 18.11.2004 року, чинній у 2009-2010 році)дітям війни пенсії' або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтям 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів Украши надано право у 2009-2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Тобто, названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом № 2195 залежить від розміру мінімальної пенсії' за віком. Отже, у 2009-2010 році нарахування та виплата дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону № 2195. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції' Украши закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції' Украши та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року і з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону Украши „Про Державний бюджет України на 2007рік" та п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону Украши "Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих акта України", ці норми втратили чинність та не підлягають застосуванню. Отже, відповідач з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 30.06.2010 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону Украши „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати. Але не зважаючи на це відповідач проводив виплату позивачу соціальної допомоги як дитині війни лише в розмірі 10% мшімальної пенсії' щомісячно на підставі постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року (а.с.Ю). На підставі статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією Украши. Згідно ст.8 ЦПК Украши суд вирішує справи відповідно до Конституції' Украши, законів Украши та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою Украши. У разі невідповідності правового акту закону Украши або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини. Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії' у розмірі 30% мінімальної пенсії' за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії' за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії' позивача, передбаченої ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено на відповідача, за місцем проживання позивача. Тому суд вважає доведеним, що порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року і припинилось лише 01 січня 2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни". А також з 22.05.2008 року по 30.06.2010 року. Тобто, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Тому незважаючи на заперечення відповідача проти позову та його вимоги визнання такого безпідставним і закрити провадження по справі, суд вважає вказані заперечення відповідача не обгрунтованими, бо вони не підтверджені жодним доказом, і не відповідають вимогам ст. 205 ЦПК України. При вирішенні вимог позивача про повернення йому надміру сплаченого судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, суд вважає, що відповідно до ст.83 ЦПК України, Декрету КМУ «Про державне мито» від 21.01.1993 року та постанови КМУ від 21.12.2005 року № 1258 судовий збір в сумі 42,5 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 83,0 грн. підлягають поверненню позивачу, бо вони сплачені в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial