Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

16.04.2007 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила за нею право на утримання у її колишнього чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за ознаками її непрацездатності за віком та станом здоров`я, визнати за нею право на спадкування всього майна після смерті [PERSON] , позбавити відповідачку права на спадкування після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що вона знаходилась в шлюбі з померлим нетривалий час лише з 17.07.1998 року до 29.08.1999 року, спільного майна з ним не набула, про матеріальне забезпечення сім`ї вона не турбувалась, за хворим не доглядала, проживала окремо від померлого. При цьому, позивачка в обґрунтування заявленого позову посилалась на те, що з 23.01.1962 року по 24.11.1982 року вона постійно проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , дітей від шлюбу вони не мали. 24.11.1982 року шлюб між подружжям було розірвано за ініціативою чоловіка, однак позивачка та її колишній чоловік продовжували спільно проживати однією сім`єю, спільно користувалися придбаним в період шлюбу майном, придбали інше нове майно, вели спільне господарство, позивачка постійно доглядала за ним до дня його смерті, лікувала його, так як колишній чоловік страждав тяжкими психічними розладами, був похилого віку. Право на утримання в неї виникло за період шлюбу і постійного спільного проживання після його розірвання, розірвання шлюбу відбулося за 2,5 роки до досягнення нею пенсійного віку з 15.09.1985 року, вона була малозабезпеченою, потребувала матеріальної підтримки зі сторони колишнього чоловіка. Матеріальну підтримку в натурі [PERSON] надавав добровільно, так як його пенсія була забагато більша, ніж її пенсія. [PERSON] помер [INFO] . Колишній чоловік страждав рядом стійких психічних розладів, хронічним алкоголізмом, алкогольною наркоманією з 1969 року, переніс кілька травм голови, лікувався у військовому шпиталі в/ч [NUMBER] в 1970 році, проходив лікування в 15 психіатричній лікарні м. Харкова в 1971 році, знаходився на стаціонарі ЦКБ №5 в 1985, 1988, 1990 роках в зв`язку з хронічним алкоголізмом 2 стадії з психопатізацією особистості, гіпертонічною хворобою, гіпоерекційним синдромом та іншими хворобами. Причиною розірвання шлюбу між нею та [PERSON] була його неадекватна поведінка. Загострення хвороб носило циклічний характер, він часто не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, з-за свого стану здоров`я постійно конфліктував з керівництвом та службовцями по роботі, однак позивачка клопотала, щоб він мав можливість допрацювати до пенсії. З віком хвороба тільки прогресувала, в зв`язку з чим [PERSON] потребував постійного стороннього догляду, про що є відповідні висновки, переніс 6 інсультів з 1984 по 1998 роки. Позивачка постійно доглядала за колишнім чоловіком, лікувала його по лікарнях, надавала медичну та профілактичну допомогу на дому, як член сім`ї та спеціаліст медицини, так як є лікарем за фахом. З відповідачкою [PERSON] померлий не проживав, а проживав весь цей час спільно з [PERSON] однією сім`єю. З 04.07.1998 р. по 05.07.1998 р. [PERSON] було доставлено до МСП-116 з спецтравмою голови в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, а 05.07.1998 р. його було вивезено відповідачкою з лікарні в стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого він не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, в цьому стані він 17.07.1998 р. зареєстрував шлюб з відповідачкою, вона відібрала в нього паспорт та відправила додому на [ADDRESS] де він постійно мешкав з позивачкою, квартиру було отримано з державного фонду від військового відомства з правом на житлову площу його дружини- [PERSON] . 26.08.1999 року [PERSON] поїхав до м. Дергачі за документами, які знаходились в нашому спільному автомобілі «Жигулі» та не повернувся. 15.09.1999 р. позивачка знайшла свого колишнього чоловіка вже померлим та похованим у місті Дергачі з останньої адреси: [ADDRESS] , тоді ;-а вже узнала, що він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Розтин тіла не проводився, похорон було проведено у відсутності родичів, які узнали про смерть та похорон з її листів до них, реєстрацію смерті було проведено аж 2 рази - 30.08.1999 р. в Дергачівському РАГС Харківської області та 02.09.1999 р. в місцевій раді м. Дергачі. Відповідачкою було надано до Харківського обласного військового комісаріату довідку, за якою їй призначили пенсію. За період шлюбу було придбано майно, право на спадкування на яке після смерті [PERSON] позивачка просить визнати за нею, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , меблеву стінку, яка знаходиться у цій квартирі вартістю 1000,00 грн., один килим «Ханой», половину бібліотеки вартістю 1000,00 грн., автомобіль «ВАЗ-2106» 1991 р. випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , гараж № [NUMBER] у гаражному колективі «Електрон» за адресою: [ADDRESS] , який було споруджено за період знаходження у шлюбі та після його припинення. 27.04.2007 р. позивачкою подано заяву з уточненням позовних вимог від 27.04.2007 р., в якій остання просила суд визнати за нею права на утримання від її колишнього чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за ознаками її непрацездатності за віком та станом здоров`я, починаючи з 29.08.1999 р., визнати за нею права на спадкування після смерті її колишнього чоловіка [PERSON] за законами Сімейного права та Цивільним законодавством України з 29.08.1999 року, враховуючи, що 13.10.1999 р. позивачкою прийнято спадщину у 10 держнотконторі м. Харкова. 18.06.2007 р. позивачкою подано клопотання з уточненням позовних вимог до відповідачки, в якому окрім вже заявлених позовних вимог, остання просила суд при вирішенні спору по суті визнати шлюб, укладений між її колишнім чоловіком [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) 17.07.1998 р. у відділі РАЦС Дзержинського району м. Харкова (актовий запис №502) недійсним. При цьому, позивачка посилається на те, що шлюб між нею та її колишнім чоловіком є розірваним за\~ рішенням суду від 27.09.1982 року, але не є припиненим фактично, так як вони продовжують проживати однією сім`єю, свідоцтво про розірвання шлюбу втратило чинність. Крім того, відповідно до ст.30,40 СК України повинна бути взаємна обізнаність наречених про стан їх здоров`я, якої не було при реєстрації шлюбі між відповідачкою та [PERSON] і такий шлюб визнається недійсним, так як його було укладено без вільної згоди чоловіка, що наступає, зокрема, і тоді, коли особа в момент реєстрації шлюбу страдала тяжким психічним розладом стану здоров`я. 20.07.2007р. позивачкою подано до вже заявлених позовних вимог по справі додаткову позовну заяву про стягнення з відповідачки моральної шкоди. При цьому, позивачка в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачка порочить її честь, гідність та ділову репутацію, ігнорує усі проведені правоохоронними органами відповідні профілактичні міри, незаконно володіє спірним майном, завдала позивачці душевні страждання, нанесла її тілесні пошкодження, чим спричинила шкоду її здоров`ю, при цьому, завдану моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі 2000,00 гривен, які просить стягнути з відповідачки на її користь одноразово, а також просить стягнути усі судові витрати. 21.02.2008р. позивачкою в черговій заяві до суду уточнено позовні вимоги, які, окрім вже заявлених вимог по справі, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди доповнено вимогою щодо стягнення моральної шкоди з головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в розмірі 2000,00 грн. та вимогою винесення ухвали суду на адресу ГУПФ України в Харківській області щодо нецільового та не за призначенням використання бюджетних коштів. При цьому, в обґрунтування заявлених вимог, позивачка посилається на те, що своїми діями головне управління спричинило їй душевні страждання, які виразились в тому, що воно незаконно використовували її ім`я, замінило її ім`я [PERSON] на ім`я [PERSON] шляхом службової підробки в матеріалах особової справи, чим перевищили свої службові обов`язки та на підставі цієї підробки використовували належну за законом позивачці архівну справу, яка є її власністю та незаконно передали відповідачці право на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Вносити виправлення до документів відмовились, в зв`язку з чим завдали позивачці моральні страждання, так як позбавили її права на військову пенсію та право на підвищення цієї пенсії. 28.03.2008 р. позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, окрім вже заявлених вимог по справі, позовні вимоги в частині позову про визнання права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, доповнено вимогою щодо визнання за позивачкою права на військову пенсію з 50 % оплатою від пенсії померлого колишнього чоловіка [PERSON] та визнання за позивачкою права на збільшення розміру пенсії, як члену сім`ї, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 17.04.2008 р. позивачкою подано клопотання зі зміною її позовних вимог, відповідно до якого, окрім вже заявлених вимог по справі, позовні вимоги в частині позову про стягнення моральної шкоди, змінено і позивачка просила стягнути з відповідачки [PERSON] та головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на її користь по 5000,00 гривень одноразово з кожного в якості відшкодування моральної шкоди. 10.07.2008 р. позивачкою подано заяву з уточненням позовних вимог, в яких вона просила суд визнати її право на військову пенсію в розмірі 50 % від військової пенси [PERSON] за його особистою справою №ФХ 104444, однак не нижче від 1500,00 грн. на момент ухвалення рішення суду, визнати право на надбавку до пенсії позивачки за віком в сумі 25 % від військової пенси [PERSON] , призначеної за його особистою справою в Харківському обласному військовому комісаріаті, зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вносити корективи до призначення військової пенси з врахуванням законів України, які було прийнято, не допускаючи зменшення розміру пенсії, усунути від права на отримання військової пенси відповідачку [PERSON] після смерті [PERSON] з моменту її призначення в зв`язку з порушенням військового законодавства «Про пенсійне забезпечення», а отриману нею пенсію повернути державі, стягнути з відповідачки та головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на її користь одноразово по 5000,00 гривень моральної шкоди з кожного, а також стягнути з відповідачки на користь держави усі судові витрати. \~ \~ \~ \~15.12.2008 р. позивачкою подано уточнення позовних вимог, відповідно до яких, окрім вже заявлених вимог по справі, позовні вимоги в частині позову про стягнення моральної шкоди уточнено, з саме: стягнення моральної шкоди позивачка просила проводити з відповідачки [PERSON] та стягнути збільшу суму у розмірі 10000,00 грн. на її користь. 20.01.2009р. позивачкою подано клопотання з уточненням її позовних вимог, відповідно до якого, вона, окрім вже заявлених вимог по справі, просила суд поновити її право на утримання, військову пенсію та спадщину шляхом визнання права власності. 01.04.2009р. [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. При цьому, позивачка за зустрічним позовом в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що позивачка за первісним позовом безпідставно, починаючи з 2000 року, звинувачує її в укладенні з [PERSON] фіктивного шлюбу з корисливих мотивів, шляхом шахрайства, заволоділа спадковим майном. В своїх заявах остання стверджує, що [PERSON] , начебто, позбавила свого чоловіка життя, а після його смерті, начебто, шляхом підробки документів, заволоділа та користувалась військовою пенсією, а її безкарно ошукала, неправдиво звинувачує в тому, що їй погрожувала вбивством, спричинила тілесні ушкодження, просила суд призначити судову експертизу, звинувачує в змові з посадовими особами різних рівнів влади. Викладені [PERSON] обставини не є підтвердженими нею ніякими належними доказами по\~ справі, а лише базуються на її припущеннях та словах. [PERSON] довго трималась, зносила знущання [PERSON] , доводила свою правоту цивільним шляхом і жодного разу не образила її ані словом, ані ділом, в своїх зверненнях користувалась лише правами, наданими їй законом в обґрунтування своїх доказів та вимог. Своїми діями відповідачка за зустрічним позовом на протязі 8 років з проводить цілеспрямовану моральну травлю, наносить образи, безкарно звинувачує в підробці офіційних документів, в позбавленні життя людини задля заволодіння його майном. В результаті чого, дії [PERSON] є моральними знущаннями, які порушують честь, гідність, права, як людини так і жінки. Такими діями остання спричинила [PERSON] моральні страждання, які вона оцінює в розмірі 5000,00 гривень та просить стягнути з [PERSON] на її користь в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 01.04.2009 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , поданим до суду 16.04.2007 р. 15.12.2008р. позивачкою подано клопотання з уточненням позовних вимог, відповідно до якого, позивачкою уточнено раніше заявлені позовні вимоги, а саме: просила суд визнати за нею право власності на однокімнатну ізольовану квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в цілому; визнати право власності на автомобіль марки «ВАЗ-2106», 1991 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , гараж № [NUMBER] у гаражному колективі «Електрон» за адресою: [ADDRESS] шляхом повернення суми боргу у розмірі 17480,00 грн. з іншими затратами на експлуатаційні затрати за 1999 та інші роки за квитанціями, наданими суду; усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] ; не застосовувати при вирішенні трави ст.ст.22, 28, 29 КпШС України; визнати правочин, укладений між [PERSON] та позивачкою недійсним з моменту його укладення; повернути їй грошові кошти у розмірі 17840,00 грн.; звернути стягнення на наступне майно померлого [PERSON] на користь позивачки, а саме: квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «ВАЗ-2106», 1991 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , гараж № [NUMBER] у гаражному колективі «Електрон» за адресою: [ADDRESS] - в натурі; визнати право власності за позивачкою на вищезазначене майно у повному обсязі; усунути від права на спадщину [PERSON] у результаті безпідставного придбання та зберігання арештованого судом майна, яке вона повинна повернути позивачці; стягнути з [PERSON] на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь держави усі судові витрати по справі. У відповідності з ухвалою суду від 11.02.2010 р. цю справу було об`єднано в одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу і визнання права власності, у відповідності з яким позивачка просила повернути їй суму боргу в розмірі 4 000 грн.,з урахуванням індексу інфляції, повернути витрати по сплаті коштів на утримання гаражного боксу в авто гаражному колективі «Електрон» за 1996-2001 р. у сумі 155 грн. та 70 грн. за придбання замка, повернути суму боргу по розпискам [PERSON] в розмірі 155 грн., а також 500 грн. за придбання меблевого набору, визнати право власності на гараж в гаражному колективі «Електрон», кв. [ADDRESS] , автомобіль «ВАЗ- 2106» державний номер ф [NUMBER] в рахунок повернення суми боргу. У відповідності з ухвалою суду від 09.06.2010 р. судом було роз`єднано позовні вимоги, що стосуються спору з приводу спадкування майна після смерті [PERSON] і визнання права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника і позовні вимоги з приводу пенси виділено в окреме провадження. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з наведених нею підстав, проти зустрічного позову [PERSON] до неї про відшкодування моральної шкоди заперечувала, просила суд відмовити в його задоволенні. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] заперечувала, просила суд в їх задоволенні відмовити повністю, свій позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. В обґрунтування заперечень проти позову [PERSON] пояснила, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунутвання позову, що [PERSON] не було зроблено, обставини, якими вона обґрунтовує свій позов не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов не підлягає задоволенню. Дійсно, у 1982 році за рішенням Дзержинського суду м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] . Тоді рішенням того ж суду від 17.12.1982 р. було поділено майно сторін, яке набуте подружжям у період шлюбу. Обидва рішення набрали законної сили, РАГСом видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу подружжя за взаємною згодою розміняли свою ізольовану квартиру, яка складалась з двох житлових кімнат, розміром 19,8 кв.м. та 13,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на дві однокімнатні ізольовані квартири. В результаті обміну [PERSON] вселився до квартири [ADDRESS] , а [PERSON] до квартири [ADDRESS] цього ж будинку. Після розірвання шлюбу він був у шлюбі зі своєю другою дружиною, а у 1991 році [PERSON] познайомився з [PERSON] і з цього часу почав разом з нею мешкати однією сім`єю, а тільки після спливу 7 років вони одружилися 17.07.1998 року., шлюб було укладено за взаємною згодою обох осіб, перепони проти укладення шлюбу були відсутні, обидва були дієздатні. Після смерті [PERSON] 28.08.1999 р. нею, як законною дружиною померлого, було поховано чоловіка та за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк подано заяву про прийняття спадщини. 18.06.2004 р. 10 держнотконторою м. Харкова їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , автомобіль «ВАЗ-2106». Таким чином, вона, [PERSON] , є власницею вищезазначеного майна. Твердження [PERSON] про те, що померлий, ніби-то, не припиняв з нею шлюбні відносини з моменту розірвання шлюбу у 1982 році та до своєї смерті та вона знаходилась на його утриманні, а шлюб з [PERSON] мав лише формальний характер, є лише її думкою та не підтверджені ніякими достовірними доказами по справі. Ці обставини спростовуються наданими позивачкою за зустрічним позовом письмовими доказами у матеріали справи. Крім того, у матеріалах справи відсутні письмові та інші докази, що [PERSON] знаходилась на утриманні у свого колишнього чоловіка, у відповідності до ст.531 ГК України (1963 року) до числа спадкоємців відносяться непрацездатні особи, які перебувають на утриманні у спадкодавця не менш одного року до його смерті. [PERSON] продовжувала працювати до 2000 року. її твердження про те, що вона після розміну квартир продовжувала проживати разом з колишнім чоловіком, так як у квартиру [ADDRESS] вселилась її мати [PERSON] з онукою, є обманом. [PERSON] виїхала з м. Харкова у 1980 році у Волгоградську область, тобто ще до часу розірвання шлюбу між цим подружжям. За цим фактом Дзержинським судом м. Харкова ухвалене рішення від 25.11.1982 р. про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У матеріалах справи є достатьноо документів, які підтверджують, що спадкодавець [PERSON] останній рік до своєї смерті знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Твердження, що шлюб, укладений з нею є фіктивними і повинен бути визнаний судом недійсним, також не відповідає закону, бо [PERSON] у встановленому законом порядку недієздатним або обмежено недієздатним судом не визнавався. Статті 39-41 СК України так і КпШС України мають вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним, однак, жодна з підстав не може бути застосована до спірних відносин. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам цивільного законодавства. Що стосується моральної шкоди, ніби-то завданої нею [PERSON] , то позивачка за зустрічним позовом не допускала ніяких дій, які ображають інтереси [PERSON] та завдають їй шкоду, а лише надавала суду ряд доказів, які спростовують обставини заявленого позову. Представник відповідачки підтримав позицію своєї довірительки. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 1962 року по 1982 рік [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано за ініціативою [PERSON] на підставі рішення суду від 27.09.1982 року. 24.11.1982 року відділом РАЦС Дзержинського району видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу за рішенням суду було розділено спільне майно подружжя. У 1983 році колишнє подружжя розміняло квартиру, в якій раніше разом мешкали. Наслідком розміну квартири стало придбання 2 однокімнатних квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які розташовані на різних поверхах. Після обміну квартир [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] , [PERSON] у кв. [ADDRESS] в тому ж будинку. З цього часу кожен з членів колишнього подружжя стали мешкати окремо. Вони підтримували між собою відносини, однак факти продовження шлюбних відносин та знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] , на які посилалась позивачка по даній справі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так у 1987 році [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який було розірвано 11.10. 1988 року. У 1996 р. [PERSON] самостійно приватизував свою квартиру [ADDRESS] . 17.07.1998 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою по даній справі [PERSON] . Вони створили сім`ю, однак були зареєстровані за різними адресами. 20.06.1998 р. [PERSON] звертався до ЖЄД № 34 Дзержинського району м. Харкова з приводу прописки його дружини [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , де він був зареєстрований та мешкав, однак цей намір реалізовано не було. Подружжя мешкали як у квартирі [PERSON] , так і в будинку [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, знаходячись у будинку своєї дружини і був нею похований. Після смерті [PERSON] у встановленому порядку до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини звернулися 17.09.1999 р. його дружина [PERSON] , [INFO] колишня дружина [PERSON] і [INFO] сестра та брат померлого [PERSON] та [PERSON] 18.06.2004 р. 10 держнотконторою м. Харкова [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , автомобіль «ВАЗ-2106». В обґрунтування своїх позовних вимог про встановлення факту знаходження на утриманні спадкодавця [PERSON] і визнання права власності на спадкове майно, [PERSON] посилалась на ті обставини, що вона після розірвання шлюбу з [PERSON] продовжувала підтримувати з ним сімейні стосунки, вели спільне господарство, вона здійснювала за ним догляд та знаходилась на його утриманні, оскільки його пенсія була значно більшою за пенсію, яку вона отримувала сама. Також вона стверджувала, що вони мешкали разом у його квартирі [ADDRESS] , а у її квартирі [ADDRESS] , що знаходиться в одному тому ж під`їзді мешкали її родичі. Однак, зазначені обставини протирічать дослідженим в судовому засіданні доказам. Так згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.1982 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу та розміну квартири сторони хоча і мешкали в квартирах, які знаходяться в одному й тому ж під`їзді, однак посилання [PERSON] на сумісне проживання в квартирі [PERSON] спростовуються фактом укладення у 1987 р. шлюбу [PERSON] з [PERSON] , який було розірвано 11.10.1988 р.; фактом приватизації 20.09.1996 р. [PERSON] займаної ним квартири на своє ім`я; фактом реєстрації шлюбу між [PERSON] і [PERSON] 17.07.1998 р.; фактом звернення [PERSON] до житлово-експлуатаційної контори про реєстрацію його дружини [PERSON] за місцем його проживання. Кожен з зазначених фактів не спростовує можливості збереження шлюбних відносин між [PERSON] і [PERSON] увесь цей час, однак у сукупності всі ці факти спростовують пояснення [PERSON] про збереження шлюбних відносин і знаходження на утриманні [PERSON] . Навіть докази, які надані позивачкою на підтвердження своїх доводів спростовують ці доводи. Так вона надала в матеріали справи копії листівок приватної переписки зі своїми родичами , з якої хоча і вбачається, що родичі звертались до неї і до [PERSON] , однак вся ця кореспонденція адресувалась у кв. 173, яка належить позивачці, а не у квартиру [ADDRESS] , в якій по її твердженню вони мешкали разом з колишнім чоловіком. Також позивачкою надано документи, які свідчать, що пенсія [PERSON] значно перевищувала її пенсію, однак при цьому нею надано також довідку про те, що [PERSON] з 01.07.1996 р. було призначено доплату до пенсії, оскільки він за станом свого здоров`я потребував стороннього догляду. Сам по собі факт перевищення пенсії однієї особи над пенсією другої особи не є свідченням знаходження цієї особи на утриманні першої. При цьому потрібно, щоб особа, яка має більший дохід, надавала кошти другій особі саме для її утримання, тобто задоволення її життєвих потреб. [PERSON] стверджувала, що [PERSON] за станом свого здоров`я потребував стороннього догляду, що підтверджується самим фактом призначення йому доплати до пенсії у зв`язку з такою потребою. При цьому [PERSON] пояснювала, що вона забезпечувала догляд за [PERSON] . Однак, при таких обставинах, якщо вона і отримувала від [PERSON] кошти з пенсії [PERSON] , то це може бути розцінено, як плата за ці її послуги. Позивачка надала суду квитанції про сплату нею експлуатаційних витрат на утримання спірного гаражу, однак, це не можу безспірно свідчити на підтвердження її доводів що до ведення з колишнім чоловіком спільного господарства і знаходження на його утриманні. Якщо вірити її твердженням про здійснення необхідного догляду за [PERSON] і отримання від нього коштів, то сплата експлуатаційних витрат на утримання гаражу може бути розцінена як виконання доручень власника гаражу, оскільки належних доказів того, з чиїх коштів проводились ці виплати суду не надано. Також [PERSON] надала суду розписку про отримання нею 20.02.1991 р. від [PERSON] 2 000 крб. для придбання з чоловіком [PERSON] автомобілю «Жигулі», та розписку від 30.05.1991 р. про отримання від [PERSON] . [PERSON] 2 000 крб. і [PERSON] 2 000 крб. на внутрішню реконструкцію гаражу та придбання автомобілю для сумісного його використання в господарських цілях. Однак зазначені розписки не можуть бути підставою для якихось претензій з боку [PERSON] до [PERSON] та його спадкоємців, оскільки перша розписка взагалі не свідчить про отримання ним якихось коштів від будь-кого, друга розписка може бути підставою для виникнення вимог у [PERSON] при належному їх обґрунтуванні. При цьому ні одна з цих розписок не свідчить про отримання [PERSON] якихось коштів особисто від [PERSON] . Розписки не породжували для нього ніяких зобв`язань перед нею. Автомобіль і гараж не були їх спільним майном, [PERSON] не надала жодного належного доказу на підтвердження своєї участі у їх придбанні. Гараж і автомобіль були зареєстровані на ім`я [PERSON] і [PERSON] за його життя ніяких претензій на це майно не заявляла. Посилання в розписці від 30.05.1991 р. про намір сумісного використання автомобіля не свідчить про те, що такий намір було реалізовано. При цьому сумісна діяльність може свідчити про отримання сумісного доходу, а не про утримання однією особою іншої. [PERSON] взагалі заперечувала проти того, що позивачка [PERSON] підтримувала добрі стосунки з [PERSON] та знаходилась на його утриманні. Вона стверджувала, що [PERSON] продавала йому спирт та іншими способами виманювала у нього гроші та намагалась заволодіти його майном. [PERSON] стверджувала, що з 1991 р. перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] , а в 1998 р. вони цей шлюб зареєстрували. На підтвердження цих доводів вона надала довідку голови вуличного комітету Кантемира В.П. від 12.02.2000 р. та акт вуличного комітету від 21.02.2000 р.. Ні позивачка ні відповідачка не надали суду безспірних доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень. Так [PERSON] хоча і стверджувала, що фактично підтримувала шлюбні відносини з [PERSON] з 1991 р., однак при цьому вона не заперечувала, що останній спілкувався зі своєю колишньою дружиною [PERSON] , мав з нею певні матеріальні відносини, бував у її квартирі, а вона мала доступ у його квартиру. Однак позивачка [PERSON] не надала суду достатніх доказів на підтвердження факту знаходження на утриманні у свого колишнього чоловіка протягом одного року до його смерті. Судом встановлено безспірно, що з 17.07.1998 р. до дня своєї смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] [PERSON] оспорювала цей шлюб і просила визнати його недійсним, однак їй в цьому було відмовлено і вона при розгляді цієї справи не підтримала свої доводи в цій частині. Хоча сам факт знаходження у шлюбі не виключає можливість утримання чоловіком своєї колишньої дружини, однак [PERSON] заперечувала такий факт. її доводи суд вважає достовірними по відношенню до доводів [PERSON] . Остання стверджувала, що [PERSON] недобросовісним шляхом уклала шлюб з [PERSON] , фактично шлюбних відносин з ним не підтримувала, ніякого спільного майна не придбала, проживали порізно. Однак така позиція хибна. Шлюб відповідачки і [PERSON] не визнано недійсним. Сам факт реєстрації шлюбу, а також факт наміру [PERSON] зареєструвати проживання [PERSON] у своїй квартирі, факт його смерті і похорону за місцем проживання відповідачки свідчать про хибність пояснень позивачки і, відповідно, про достовірність показань відповідачки. Позивачка на підтвердження своїх доводів неодноразово посилалась на показання свідків, заяви від яких містяться в матеріалах справи. Суд дослідивши ці докази не приймає їх до уваги, оскільки показання свідків досліджуються в порядку, встановленому ст.ст.180-184 ЦПК України. Сторонам було роз`яснено цей порядок і порядок надання доказів, однак клопотань про допит свідків від них не надходило. Таким чином, позивачка не довела факту знаходження на утриманні у свого колишнього чоловіка на протязі одного року до його смерті і у не набула відповідно ст. 531 ЦК України ( в редакції 1963 р.) права на спадкування після його смерті, тому її вимоги що до прав на спадкове майно безпідставні. Надані позивачкою розписки від 20.02.1991 р. та від 30.05.1991 р. не свідчать про виникнення яких би то не було зобов`язань у [PERSON] перед [PERSON] тому не породжують ніяких прав на майно [PERSON] та його спадкоємців. Тому пов`язані з цими розписками позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом не надано доказів того, що [PERSON] визнана винною у вчиненні будь-яких протиправних дій по відношенню до [PERSON] , тому вимоги останньої про відшкодування моральної шкоди безпідставні і задоволенню не підлягають. Також судом не встановлено ніяких протиправних дій з боку [PERSON] по відношенню [PERSON] тому і її зустрічні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні і задоволенню не підлягають. Факт звернення особи з позовом до іншої особи не є підставою для стягнення моральної шкоди, навіть якщо позов визнано не обгрунтованим і в його задоволенні відмовлено. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.524, 529, 531 ЦК України (в редакції 1963 р.) ст.ст.23, 1167 ЦК України (в редакції 2003 р.),

Outcome: dismissed