Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON]Й звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 25 січня 2010 року між відповідачем -ТОВ «УСП Україна» в особі менеджера по продажу [PERSON] та нею було підписано [PERSON] про надання послуг за № 009822, а саме про надання послуг спрямованих на придбання товару, орієнтовна вартість якого складає 1 700 000 грн. Того ж таки дня нею було підписано Анкету учасника УСП ( Додаток 1) та Умови діяльності Програми УСП ( Додаток 2). Місцем укладення Договору було приміщення офісу відповідача розташованого за адресою: вул. Отто Брозовського, 48 м. Кривого Рогу. Також ж нею було сплачено комісійну винагороду у розмірі 61200 грн, сплата якої зі слів відповідача давала їй можливість отримати необхідну суму кредиту, але їй варто було почекати 2-3 дня, які необхідні для відкриття відповідачем банківського рахунку. Однак, не дивлячись на сплин часу, банківський рахунок так і не було відкрито,а ознайомившись більш детальніше з умовами кредитування зрозуміла, що її ошукано, так як умови зазначені в Договорі та його додатках містять зовсім протилежну інформацію ніж то було її надано відповідачем перед сплатою комісійної винагороди. Вважає, що договір має бути визнано недійсним, оскільки він суперечить вимогам ЗУ « Про захист прав споживачів» та іншим нормам цивільного законодавства України. Позивачка, її представник, кожен окремо, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач ТОВ « УСП Україна» у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Своїх заперечень, чи інших пояснень стосовно заявленого позову до суду не направив, обмежившись клопотанням про направлення справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова, в звязку з цим суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів шляхом проведення заочного розгляду справи згідно зі ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Товариство з обмеженою відповідальністю « УСП Україна», яке має правовий статус субєкта діяльності як юридична особа займається наступним видами діяльності: посередництво в торгівлі автомобілями,діяльність агентств нерухомості, рекламна діяльність, надання інших комерційних послуг. Виходячи з переліку видів діяльності відповідача, з метою надання комерційних послуг населенню, за адресою: вул..Отто Брозовського, 48 м.Кривого Рогу ним було відкрито офісне приміщення для надання певної інформації населенню стосовно спектру надання послуг та їх оплати, укладенню договорів та виконання інших дій повязаних з діяльністю. 25 січня 2010року між відповідачем УСП «Україна» та позивачем [PERSON]Й укладено [PERSON] №009822 про надання послуг з додатками до нього. Тоді ж нею сплачена комісійна винагорода відповідачу в розмірі 61200грн, яка згідно додатку 2 до Договору є «платою, яка покриває витрати, які зазнало Товариство у звязку зі вступом та реєстрацією учасника до УСП, а також покриває витрати, що зазнає Товариство у звязку з передачею товару учаснику УСП. Згідно ст. 638 ЦК України «[PERSON] є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди». Позивач [PERSON] згідно отриманої інформації про отримання кредиту, саме за його отриманням звернулася до відповідача. І укладаючи [PERSON] № 009822 та сплачуючи комісійну винагороду вважала, що укладає банківський договір згідно якого має отримати кредитні кошти. [PERSON] № 009822 від 25.01.2010 року відповідачем іменований як «договір про надання послуг» згідно якого він позивачу, як Учаснику УСП, надає послуги, які і є предметом договору, спрямовані на придбання транспортного засобу/обєкту нерухомості, тобто «Товару», орієнтовна вартість якого становить 1700000грн( один мільйон сімсот тисяч гривень). Виходячи зі змісту зазначеного договору одна сторона , тобто,позивач, доручила іншій стороні ,тобто,відповідачу купити Товар . Відповідач ,за кошти позивача ,які формуються від його щомісячних платежів, від свого імені купує та передає йому Товар. Однак, в жодному із пунктів Договору не зазначено ні назви Товару,ні його характеристики,ні місце його знаходження, що є істотною умовою для укладення договору. Такою ж істотною умовою є домовленість по іншим умовам: як то придбання статусу учасника УСП,фінансування адміністративних витрат ТОВ,порядок вирішення спорів, визначення територіальної j підсудності, місце укладення договору та інше. Не відповідає нормам законодавства та моральним засадам суспільства зазначені в самому Договорі та додатках до нього твердження про те, що «кошти, які сплачуються згідно з умовами Договорі не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя»,що «при вирішенні суперечок учасник УМ повинен ... не вживати заходів, що можуть зашкодити репутації Товариству та Програмі, а в разі \ вчинення... може бути виключений з числа Учасників УСП ...», «Товариство гарантує сумлінне виконання взятих по Договору зобовязань, спрямованих на придбання на користь Учасника УСП Товару зазначеного в Додатку № 1, за умов виконання Учасником УСП усіх зобовязань по Договору та Додатках до нього...». Я Відповідач у Договорі посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів», в той же час, тільки використовує його назву для надання важливості документу названому Договором, оскільки жоден пункт,« тому числі і п.8.5, 8.6,8.7 не відповідають вимогам ні цього Закону, ні цивільному, ні цивільно-1 процесуальному законодавству. Постановою ВСУ №5 від 12.04.1996р. (зі змінами та доповненнями) «Про у практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» передбачено, що вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем ( виконавцем), суд має виходити із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України, та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству, суд застосовує норми цього законодавства». В п. 5 зазначено: «Відповідно до ст. 24 Закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності». В п.6 зазначено: «...При прийнятті заяви слід мати на увазі, що згідно з ч. 4 ст. 24 Закону споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, повязаними з порушенням їх прав». В п. 7 зазначено: «...Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників , виконавців. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві - завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі». Ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачає зобовязання кожної зі сторін повернути все те, що вона отримала внаслідок виконання правочину. Оскільки, відповідач внаслідок недійсного правочину отримав комісійну винагороду в сумі 61200грн, то він її має повернути. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved