Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який пропущений ним з поважних причин, за заповітом від 03 червня 1999 року після смерті [PERSON], яка померла 10 жовтня 2003 року в с.Дубівці Кіцманського району. Також просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, майновий пай за майновим сертифікатом Серії ЧВ № 6/1-45000021 та земельну ділянку площею 0,54 га відповідно до Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю [PERSON] І-ЧВ № 027362 від 07 вересня 2000 року. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово змінював позовні вимоги і просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, майновий пай за майновим сертифікатом Серії ЧВ № 6/1-45000021 в ТзОВ «Дубівці» в розмірі 318,26 грн. та земельну ділянку площею 0,54 га згідно Державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю [PERSON] І-ЧВ № 027362 від 07 вересня 2000 року. Також просив визнати за ним право власності на майновий пай згідно Свідоцтва про право власності на майновий пай Серії ЧВ № 6/1-45000020 в ТзОВ «Дубівці» в розмірі 2014,36 грн., що належав на праві власності [PERSON], який помер 23 травня 1999 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав первісні позовні вимоги і просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно ухвалою суду були виділені в самостійне провадження. Свої вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2003 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина і він є спадкоємець після смерті баби за заповітом, посвідченим секретарем Дубівецької сільської ради 03 червня 1999 року за № 19, однак на час відкриття спадщини про наявність заповіту він не знав, а дізнався про нього лише при оформленні необхідних документів про прийняття спадщини свого батька [PERSON]. Оскільки його своєчасно не повідомили про наявність заповіту, про який він не знав і не міг знати, вважає, що встановлений законом строк він пропустив з поважних причин, а тому просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, звернувшись до суду із відповідною заявою. Відповідачка [PERSON], заперечуючи проти позову, подала зустрічний позов про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, виданих Кіцманською державною нотаріальною конторою 27 січня 2000 року №№ 171 та 173 на житловий будинок № 23 по вул. Н.Яремчука у с.Дубівці, та на земельну частку-пай у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Кіцманська база Заготхудобовідгодівля» с. Дубівці Кіцманського району, на ім»я [PERSON], визнання права власності на спадкове майно. В судовому засіданні [PERSON] доповнила позовні вимоги і просить визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений 03 червня 1999 року секретарем Дубівецької сільської ради [PERSON] на користь [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що покійний батько позивача [PERSON] - [PERSON] - є її рідним братом. Після смерті їх батька [PERSON], який помер 23 травня 1999 року, відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 23 по вул. Н.Яремчука в с.Дубівці Кіцманського району, земельного паю у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Кіцманська база Заготхудобовідгодівля» с. Дубівці Кіцманського району розміром 1,73 га, майнового паю в розмірі 5,7% пайового фонду майна ТзОВ «Дубівці» вартістю 2014,36 грн.. Вона та її брат своєчасно прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. Вона, зокрема, отримала після смерті батька та має на руках ощадну книжку на його ім»я. Однак про те, що брат подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і згодом оформив свідоцтва про право на спадщину за законом їй стало відомо лише у листопаді 2006 року, коли вона отримала лист від державного нотаріуса. Про те, що брат оформляє спадкові права, також не повідомляли їх матері [PERSON], хоча вона також прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, однак за станом здоров»я не змогла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також зазначає, що житловий будинок, на який видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя, a тому після смерті батька відкрилась спадщина лише на х/г його частину, інша 'Л частина належала матері, а тому це свідоцтво повинно бути визнане недійсним ще й з цих підстав. Вказує на те, що 02 червня 1999 року, ҐЧ'; невдовзі після смерті батька, мати перенесла інсульт і внаслідок хвороби навіть не могла зрозуміло висловити свою волю, в силу чого не могла 03 червня 1999 року підписати заповіт, посвідчений колишнім секретарем Дубівецької сільської ради [PERSON]. Крім того, [PERSON] ([PERSON]), з 01 червня 1999 року знаходився у відпустці по догляду за дитиною. Оскільки вона та покійний брат [PERSON] є спадкоємцями майна їх батьків у рівних частках, просить визнати за нею та її братом [PERSON] право на спадщину після смерті батьків, яка складається з житлового будинку № 23 по вул. Н.Яремчука в с.Дубівці Кіцманського району (свідоцтво про право на спадщину видано на ім»я [PERSON]М.), земельного паю [PERSON] у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Кіцманська база Заготхудобовідгодівля», розміром 1,73 га, земельного паю [PERSON] у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Кіцманська база Заготхудобовідгодівля», розміром 1,73 га майнового паю [PERSON] в розмірі 5,7% пайового фонду майна ТзОВ «Дубівці» вартістю 2014,36 грн., майнового паю [PERSON] у ТзОВ «Дубівці» у розмірі 0,9 % на суму 318,26 грн. та земельної ділянки розміром 0,54 га вартістю 12112 грн., у рівних частках. ?? В ході судового розгляду справи [PERSON] доповнила позов вимогою про поділ спадкового майна, в якому просить виділити їй земельні ділянки площею 1, 35 га вартістю 16 362 грн. згідно Державного акту Серії ЯБ № 443910, площею 2,00 га вартістю 21 468 грн. згідно Державного акту Серії ЯБ № 441068 грн., площею 0,54 га вартістю 12 110 грн. згідно Державного акту [PERSON] І-ЧВ № 027362, майновий пай [PERSON] на суму 2 014 грн. та майновий пай [PERSON] на суму 318 грн., а всього майна на суму 52 272 грн.. [PERSON] просить виділити в натурі житловий будинок № 23 по вул. Н.Яремчука у с. Дубівці Кіцманського району вартістю 50 674 грн. та земельні ділянки площею 0,09 га вартістю 1 096 грн., площею 0,06 га вартістю 7 705 грн., а всього майна на загальну суму 59 476 грн.. Відповідач [PERSON] зустрічний позов не визнав і пояснив, що після смерті батька [PERSON], на протязі шести місяців, він подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, прийняв за законом спадковий будинок по вул. Яремчука, 23 в с.Дубівці та все майно, що належало батькові на час смерті. Відповідачка [PERSON] після смерті діда до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася, а тільки після смерті його батька заявила про свої спадкові права. Про заповіт після смерті баби він дізнався в сільській раді в 2006 році, тільки тоді, коли оформляв спадщину після смерті батька, і 07 листопада 2006 року йому було видано дублікат заповіту. Представник Дубівецької сільської ради, залученої до участі у справі в якості відповідача, позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини визнав, зустрічний позов [PERSON] не визнав і пояснив, що [PERSON] в 1999 році було складено заповіт, яким вона залишила все своє майно позивачу [PERSON]. Позивач не знав про те, що він є спадкоємцем за заповітом, оскільки при оформленні спадкових прав його батьком [PERSON] після смерті матері [PERSON] сільською радою було помилково видано довідку про коло спадкоємців, в якій не було зазначено спадкоємця за заповітом. Дану інформацію готує секретар сільської ради. Заповіт, за яким позивач має успадкувати майно спадкодавця, зареєстровано в книзі вчинення нотаріальних дій і цей заповіт не скасовувався. [PERSON] дізнався про заповіт після смерті батька, коли в сільській раді в 2006 році оформляв необхідні документи. Представник Кіцманської державної нотаріальної контори, залученої до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог, в судове засідання не зявився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Кіцманська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідача - [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, поділ спадкового майна задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин (п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 23 травня 1999 року в с.Дубівці Кіцманського району Чернівецької області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 23 по вул. Н.Яремчука в с.Дубівці Кіцманського району, земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ Кіцманська база «Заготхудобовідгодівля» с. Дубівці Кіцманського району розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 38/1999, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], дружина - [PERSON] та дочка померлого - [PERSON]. Після смерті батька [PERSON], який постійно проживав і був прописаний у спадковому будинку, звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори і 27 січня 2000 року на його ім»я видані свідоцтва №№ 171, 173 про право на спадщину за законом після смерті батька. Також встановлено, що [PERSON] 27 січня 2000 року звернулася із заявою в Кіцманську державну нотаріальну контору про те, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], на яку вона не претендує та звертатись до суду з питанням продовження строку для її прийняття не буде. Відповідачка [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує на те, що прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу у володіння спадковим майном, зокрема, отримала після його смерті та має на руках ощадну книжку на його ім»я. Однак в судовому засіданні, спростовуючи доводи, викладені в позові, вона неодноразово стверджувала, що вищевказану ощадну книжку батько дав їй при житті. Ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦГЖ України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, втсановлених ст. 61 цього Кодексу. ^ З огляду на викладене, суд вважає, що посилання відповідачки [PERSON] на те, що вона у встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами, оскільки жодних дій, які б свідчили про фактичний вступ її як спадкоємця за законом в управління або володіння спадковим майном, вона не вчинила. Також не було нею подано до нотаріального органу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. А твердження відповідачки про те, що вона не подавала до нотаріальної контори 20 січня 2000 року заяву про відмову про прийняття спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи, після смерті [PERSON], і подана поза межами шестимісячного строку, суд відхиляє як доказ відмови від спадщини, оскільки це суперечать вимогам ч. 1 ст. 553 ЦК України (1963 р.) та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року „Про практику розгляду судами України справ про спадкування, згідно яких спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому відмова від спадщини до або після цього строку не породжує правових наслідків. Однак, як встановлено судом, протягом встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини [PERSON] не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і не вчинила інші дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька, тому не набула право власності на спадкове майно. Наведені обставини підтверджуються спадковою справою № 38/1999, Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-МИ № 261299 від 24 травня 1999 року, заявою [PERSON] від 27 січня 2000 року, довідкою Дубівецької сільської ради від 18 січня 2000 року № 23, заявою від 20 січня 2000 року, свідоцтвом про народження [PERSON], Сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії ЧВ № 0156663, Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 26 листопада 1990 року, Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 27 січня 2000 року, реєстр. №№ 171, 173. Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі ж відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують спадкоємці за законом. З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2003 року в с.Дубівці Кіцманського району Чернівецької області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем якої за заповітом є позивач [PERSON], а спадкоємцями за законом - син [PERSON] та дочка - відповідачка [PERSON], які у встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно заповіту від 03 червня 1999 року [PERSON] заповідала все належне їй на день смерті майно [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] за реєстровим № 19 та підписаний заповідачем. Наведені обставини підтверджуються спадковою справою № 272/2004, Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-МИ № 102806 від 24 жовтня 2003 року, заявою [PERSON] від 20 квітня 2004 року, заявою [PERSON] від 21 квітня 2004 року, довідкою виконкому Дубівецької сільської ради від 15 листопада 2006 року № 814 та заповітом від 03 червня 1999 року. В позовній заяві та в судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представники посилаються на те, що 02 червня 1999 року, невдовзі після смерті батька, мати перенесла інсульт і внаслідок хвороби навіть не могла зрозуміло висловити свою волю, в силу чого не могла 03 червня 1999 року підписати заповіт, посвідчений колишнім секретарем Дубівецької сільської ради [PERSON]. Так, з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] видно, що [PERSON] проживала зі своїм чоловіком [PERSON], який помер 23 травня 1999 року. Вона поховала чоловіка, в цей період неодноразово бачили її, розмовляли з нею, вона нормально спілкувалась. В неї боліли ноги і вона ходила з паличкою, але для свого віку вона була здоровою жінкою, при пам»яті, і якби вона серйозно захворіла, про це би в селі знали. З дослідженого в судовому засіданні Акту посмертної судово-психіатричної експертизи та наданих на дослідження медичних документів вбачається, що згідно даних індивідуальної карти Лужанської поліклініки [PERSON] у 1999- 2000 p.p. оглядалась тільки двічі, а саме: 22.02.999 р. та 02.03.2000 р. з приводу серцево-судинних захворювань. По записам амбулаторної карти (без номера на 6-ти аркушах) - 02.06.1999 р. вона була оглянута з приводу церебрального атеросклерозу з артеріальною гіпертензією, ішемічного інсульту в правій гемісфері. У подальшому оглядалась 08.06.1999 р. по 23.07.1999 p.. Представлені на дослідження у медичній документації записи малоінформативні, згідно них неможливо дати оцінку стану [PERSON] в динаміці, а тим самим і оцінити цілісну, повну картину психічного стану підекспертної в цілому у період часу, що цікавить суд. Отже, на час складання заповіту [PERSON] душевним захворюванням не страждала, у неї не було порушень в сфері психічної діяльності, свідомості, пам'яті, а тому вона не була позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 305 від 13 травня 2008 року підписи від імені [PERSON], розташовані після слова: „Підпис в: оригіналах других примірників заповітів, укладених від імені [PERSON] 03 червня 1999 року, посвідчених секретарем виконкому Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] та »реєстрованих в реєстрі за №№ 19, 20, в графі: «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» (№№ н/д 19 та 20) журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Дубівецької сільської ради за 1995-2007 р.р., - виконані імовірно самою [PERSON] під впливом якихось збиваючих факторів, імовірніше за все - природнього характеру (хворобливий стан та старечий вік). При цьому в експертизі зазначено, що при порівнянні вказаного та інших підписів зі зразком підпису [PERSON], були встановлені збіги ознак, які є стійкі, суттєві і в своїй сукупності індивідуальні, а тому достатні для висновку про те, що досліджувані підписи виконані імовірно самою [PERSON]. Висновок експерта немає для суду наперед встановленої доказової сили і оцінюється нарівні з іншими доказами по справі. Показання свідка [PERSON] в судовому засіданні про те, що він не складав заповіт 03 червня 1999 року за № 19 від імені [PERSON] і не посвідчував його, оскільки в цей час перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, є безпідставними і спростовуються розпорядженням № 134 від 07 червня 1999 року по Дубівецькій сільській раді, згідно якого вищевказана відпустка була надана секретарю сільської ради [PERSON] в період з 07 червня по 10 липня 1999 року. Дані твердження також спростовуються записом в журналі реєстрації нотаріальних дій, згідно якого в цей день від імені [PERSON] було складено заповіт на ім»я [PERSON], реєстр. № 19, та на ім»я [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 20 і обидва заповіти посвідчені секретарем виконкому М.[PERSON]. Крім того, при допиті в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що оригінал заповіту надруковано на машинці сільської ради, на заповіті його підпис, в книзі реєстрації нотаріальних дій також запис зроблено безперечно його почерком. Отже, суд вважає, що відповідачкою [PERSON] та її представником не надано суду достатніх та належних доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець на день посвідчення заповіту внаслідок хвороби не могла зрозуміло висловити свою волю, в силу чого не могла 03 червня 1999 року підписати заповіт. Також не доведено суду, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, наявні порушення його форми та порядку посвідчення. Експертним висновком підтверджено імовірність здійснення підпису на заповіті самою [PERSON]. З огляду на викладене, оскільки доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] та недійсності заповіту, посвідченого 03 червня 1999 року від імені [PERSON], стороною відповідача суду не надано, не здобуто таких доказів і в судовому засіданні, суд приходить до висновку про недоведеність вимог [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання недійсним заповіту. У зв»язку з цим є також безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та поділ спадкового майна. Згідно п. 1 керівних роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Поскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 24 жовтня 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, дані спадкові відносини регулюються ЦК України. У відповідності з вимогами ч. З ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] має право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла 24 жовтня 2003 року, як особа, визначена у заповіті, однак пропустив встановлений строк для її прийняття. З показань свідка [PERSON]»юк О.В. видно, що вона працює секретарем Дубівецької сільської ради з 2001 року. Приблизно 4 роки тому помер батько позивача [PERSON]. Позивач приходив оформляти спадщину після його смерті. Вона пам»ятає, що був заповіт на [PERSON]. і в книзі реєстрації нотаріальних дій є запис. Такі випадки бувають, коли вчинено заповіт, заповідач не повідомив про це спадкоємця, це його право, а спадкоємець не знає про його наявність. Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2006 року секретарем Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] І.П. видано дублікат заповіту від 03 червня 1999 року, реєстр. № 69, замість втраченого. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи після смерті [PERSON], а саме, з витягу з Єдиного реєстру заповітів, відомості про заповіти після смерті останньої відсутні. В матеріалах даної спадкової справи мається дублікат заповіту від імені [PERSON], який був виданий [PERSON] 07 листопада 2006 року замість загубленого. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що визначений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач пропустив з поважних причин, оскільки сільська рада помилково не повідомила ні нотаріуса, ні спадкоємця про заповіт після смерті [PERSON]; в довідках про коло спадкоємців після смерті [PERSON], виданих сільською радою, також не вказувалось про наявність спадкоємця за заповітом, а позивач про його існування дізнався лише після смерті батька - [PERSON],який помер 03 червня 2006 року, в зв»язку з чим 23 листопада 2006 року звернувся до Кіцманської державної нотаріальної контори про зупинення всіх нотаріальних дій по успадкуванню майна [PERSON] та з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки вищенаведені обставини є такими, що позбавляли позивача [PERSON] можливості прийняття спадщини за заповітом, тому в порядку ч. З ст. 1272 ЦК України суд вважає необхідним визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини терміном - два місяці. На підставі наведеного, ст. 549 ЦК УРСР, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 1213, 1223, ч. З ст. 1272 ЦК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved