Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-02 00:00:00

Позивач 14.12.2009 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що його відповідно до наказу №124 К від 29.09.2009 року, який йому було видано на руки 02.10.2009 року, було звільнено з роботи в [PERSON] обласній психіатричній лікарні, де він працював медичною сестрою. Посилаючись на те, що відповідач при звільнені, в день звільнення в порушення ст.116 КЗпП України, не виплатив йому розрахунок, не повідомив письмово про належні до виплати суми, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 3415,50 гривень його середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати зарплати та по 44,61 гривні за кожний день затримки більш ніж за 3 місяці і до винесення судом рішення. Також позивач просив суд допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць та всіх судових витрат. Відповідач предявив зустрічний позов, в якому посилаючись на проведення повного розрахунку з позивачем та переплату йому надлишкових коштів в сумі 292,62 грн. за 8 днів відпустки, наданої авансом, просив позивачу в задоволені його позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, стягнувши з позивача на користь лікарні 292,62 гривні компенсації за 8 днів відпустки, наданої авансом. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 3415,50 гривень середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати зарплати та по 44,61 гривні за кожний день затримки, більш ніж за 3 місяці і до винесення судом рішення. Представники відповідача, в судовому засіданні, просили суд відмовити позивачу в позові, а зустрічний позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до МОПЛ №2 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов МОПЛ №2 до [PERSON] підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у відповідача з 01.12.2003 року по 29.09.2009 року на посаді медичної сестри у відділені №8 і відповідно до наказу №134 К від 29.09.2009 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків по п.3 ст.40 КЗпП України. Після видання наказу та ознайомлення з ним позивача, останньому на його картковий вкладний рахунок в банку були перераховані розрахункові кошти в повному обсязі, відповідно до чинного законодавства, що підтверджено в судовому засіданні дослідженими бухгалтерськими документами. Тобто, на момент звільнення [PERSON] з роботи заборгованості по заробітній платі перед ним у відповідача не було. Таким чином, в судовому засіданні встановлено безпідставність вимог позивача до відповідача. Крім того, в судовому засіданні зясовано, що позивач [PERSON] був звільнений до закінчення робочого року, за який він отримав щорічну відпустку, за період 2008-2009 року в кількості 49 календарних днів. Така відпустка надавалась позивачу в період з10.01.2009 року по 27.02.2009 року, згідно з наказом №144-К від 15.12.2008 року. З викладеного вбачається, що позивачу [PERSON] бухгалтерією відповідача було оплачено 8 календарних днів відпустки в сумі 357,12 гривень (без утримань), які він не відпрацював. Ці фактичні обставини, також були встановлені в суді, дослідженими доказами письмовими документами. Позивач [PERSON] відмовився добровільно відшкодувати( повернути) відповідачу зайво виплачені йому кошти в сумі 292,62 гривні за отримані авансом 8 календарних днів невідпрацьованої відпустки. Встановлений законодавством річний строк для звернення адміністрації до суду за стягненням з працівника вищевказаних коштів не минув. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений з роботи, то відшкодування цих коштів, в сумі 292,62 гривні, відповідно до ст.138 КЗпП України покладається на нього відповідним рішенням суду. У відповідності з вимогами ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі в сумі 51 гривні державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved