Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в с. Градениці, Біляївського р-ну Одеської області по вул. Леніна, 123, видане 27.04.2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою на імя відповідачки [PERSON] і визнати за нею право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що 17.01.2003 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина: житловий будинок за вищевказаною адресою. На вказане майно мати склала на її імя заповіт, вона проживала в спадковому будинку до та після смерті матері та мешкає по теперішній час, доглядає за ним. В теперішній час їй стало відомо, що власником спадщини є її сестра [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Біляївською державною нотаріальною конторою. Вважає, що свідоцтво видано їй незаконно, а тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок за заповітом. Позивачка в судовому засіданні на позові наполягала. При цьому пояснила, що мати при житті склала заповіт на її імя. До дня смерті матері вони мешкали разом в с. Градениці, вул. Леніна,123, а тому вважає, що фактично прийняла спадщину, яка складається з даного житлового будинку. Їй стало відомо, що спадщину оформила її сестра відповідачка по справі, не повідомивши нотаріуса про існуючий заповіт, а тому просить визнати за нею право власності на спірний будинок, а свідоцтво про право на спадщину просить визнати недійсним, так як рахує, що нотаріус видав його незаконно оскільки існував заповіт на її імя. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що позивачка своєчасно не звернулась до нотаріуса з заявою, а тому вона подала відповідну заяву і одержала свідоцтво про право на спадщину. Вважає, що позивачка не має права на спадщину оскільки веде аморальний спосіб життя, а вона доглядала за матірю, поховала її, здійснює управління спадковим майном. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була матірю сторін. 8.02.1999 року склала заповіт на імя позивачки [PERSON] (а.с.10), а 17.01.2003 року померла. На момент смерті їй належав житловий будинок, що знаходиться в с.Градениці, вул. Леніна, 123. Відповідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а ч.2 цієї ж статті встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована, проживала до смерті та проживає на цей час у спадковому будинку, тобто відповідно положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, від спадщини в установленому порядку не відмовлялась, а тому є чинним заповіт на її імя. Але відповідачка не повідомила нотаріуса про існування заповіту та іншого спадкоємця, звернулась з заявою про прийняття спадщини і 27.04.2007 року одержала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в с. Градениці, вул. Леніна, 123. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки є спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, відповідачка не мала права на спадкування, а тому свідоцтво про право на спадщину, видане їй 27.04.2007 року повинно бути визнано недійсним. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом до державного нотаріуса не зверталась. Оскільки на день смерті спадкодавця вона проживала разом з ним, то вважається такою, що прийняла спадщину, а тому має можливість одержати свідоцтво про право на спадщину у державного нотаріуса. Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial