Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-25 00:00:00

В березні 2010 року ПАТ «[PERSON] кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON], ТОВ«Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що між Акціонерним комерційним банком «[PERSON] кредит» /далі АКБ «[PERSON] кредит»/, назва якого була змінена на ПАТ «[PERSON] кредит», який є правонаступником АКБ «[PERSON] кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір від 16 лютого 2007р. № 02-47/797 на споживчі цілі, в сумі 390015,00 /триста девяносто тисяч пятнадцать/ гривень, зі сплатою 15% річних відповідно до п.2.4;3.3 договору з кінцевим терміном повернення кредиту та плати за кредит 14.02.2014р., зі сплатою щомісячно відповідно до п.3.4 договору комісії в розмірі 0.5 річних від фактичної заборгованості за кредитом та договори про внесення змін до кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797 від 28.02.2007р. №1, від 02.08.2007р. №2, від 15.09.2008 р. №3, від 22.12.2008р. №4, від 11.08.2009р. №5. Договором про внесення змін від 11.08.2009р. №5 до вищезазначеного кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797 процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 25 відсотків річних. Зазначеним договором також були внесені зміни в п.п.6.4 розділ 6 і встановлено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного кредиту, він сплачує 30% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором між позивачем, [PERSON] та ТОВ «Надія» був укладений договір поруки від 16 лютого 2007р. №02-47/799, згідно якого останнє на добровільних засадах бере на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON]Б, що виникають з умов кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797. Крім того, 15.09.2008р. в якості забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу №02-47/93, на умовах якого остання передала позивачу в заставу транспортний засіб марки АUDI моделі АЗ, 2007р.в, номер шасі WAUZZZ8P17A195160, д.н. [NUMBER], який належить їй на праві власності. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобовязань позивач змінив в подальшому предмет позову та збільшив позовні вимоги, просив стягнути на його користь із відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором від 16.02.2007р. №02-47/797, в сумі 390021грн. 14 коп. /триста девяносто тисяч двадцять одна гривня 14 копійок/ у наступному порядку: - з [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки АUDI моделі АЗ, 2007р.в, номер шасі WAUZZZ8P17A195160, д.н. [NUMBER], який належить їй на праві власності з наступним проведенням публічних торгів та направлення коштів отриманих від реалізації описаного і арештованого майна на погашення заборгованості перед ПАТ «[PERSON] кредит»; - з [PERSON] та ТОВ «Надія» за рахунок будь-яких грошових коштів і майна у порядку, встановленому статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», а також судові витрати в сумі 1820,00 гривень. Представник ПАТ «[PERSON] кредит» в особі ОВ ПАТ «[PERSON] кредит» діючий за довіреністю від 22.06.2010 року (а.с.78), в судовому засіданні підтримав доводи позову, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд зазначає, що при розгляді справи позиція представників ТОВ «Надія» неодноразово змінювалася відносно заявлених вимог, остаточно 26 липня 2010р. у судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Надія» діючий за довіреністю від 19.07.2010р. позов ПАТ «[PERSON] кредит» визнав частково, не заперечував проти факту укладення договору поруки, визнав, що саме за заявою [PERSON] на рахунок ТОВ «Надія» була перерахована сума кредиту в рахунок оплати вартості за придбаний нею автомобіль, але не згоден з сумою пені та штрафу. При цьому своїх розрахунків суду не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявилась, позов ПАТ «[PERSON] кредит» визнала і просила його задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача вважає, що зазначений позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає задоволенню за наступними підставами. Матеріалами справи встановлено, що 16 лютого 2007р. між АКБ «[PERSON] кредит», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 02-47/797 із змінами від 16.02.2007р. №02-47/797 від 28.02.2007р. №1, від 02.08.2007р. №2, від 15.09.2008 р. №3, від 22.12.2008р. №4, від 11.08.2009р. №5 /а.с.10/. Згідно вказаного договору [PERSON] отримала у тимчасове користування, на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на споживчі цілі кредит в сумі 390015,00 /триста девяносто тисяч пятнадцать/ гривень до 14.02.2014 р., зі сплатою 15% річних та зі сплатою щомісячно комісії в розмірі 0.5 річних від фактичної заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 16.02.2007р. сума кредиту в розмірі 390015 /триста девяносто тисяч пятнадцять/ гривень була перерахована на рахунок ТОВ «Надія», що підтверджується меморіальним ордером №2 від 16.02.2007р. /а.с.166/ Відповідно до п.2.4 Кредитного договору відповідачка зобовязувалась погашати кредит та сплачувати передбачені договором платежі шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів у відповідності до графіку платежів, який є додатком до кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797 /а.с.17/ Крім того, між зазначеними сторонами були укладені договори про внесення змін до кредитного договору від 28.02.2007р. №1, від 02.08.2007р. №2 за змістом яких сторони виклали п.4.1 розділу 4 у новій редакції, зазначивши, що забезпеченням кредиту є транспортний засіб марки АUDI ТТ та порука./а.с.32, 33/ Судом встановлено, що договором про внесення змін від 22 грудня 2008р. №4 до вищезазначеного кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797 відповідачці була надана відстрочка у сплаті кредиту на 6 /шість/ календарних місяців, у звязку з чим Додаток №1 до кредитного договору, втратив чинність з 15.12.2008р., а також доповнено розділ 3 кредитного договору пунктом 3.11, щодо зменшення сукупної вартості кредиту, яка складає 357413 /триста пятдесят сім тисяч чотириста тринадцять/ гривень 44 копійки. Відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідачка зобовязувалась сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно не пізніше останнього дня звітного місяця /а.с.35/. Також між позивачем та відповідачкою були укладені договори про внесення змін до кредитного договору від 15 вересня 2008 р. №3, від 11серпня 2009р. №5 за змістом яких сторонами були викладені в новій редакції п.2.2 розділу 2, п.3.4 розділу 3, п.4.1 р. 4,п.6.4 р. 6, вказавши, що забезпеченням кредиту є автомобіль АUDI А3 та порука, остаточна процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 25 відсотків річних та встановлена відповідальність [PERSON]Б за порушення строку погашення кредиту в розмірі 30% річних від простроченої суми /а.с.34,40/. Судом встановлено, що в забезпечення виконання відповідачкою зобовязань за кредитним договором № 02-47/797, між позивачем, ТОВ «Надія» та [PERSON] був укладений договір поруки від 16 лютого 2007р. №02-47/799, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON]Б, що виникають з умов кредитного договору від 16.02.2007р. №02-47/797 /а.с.41/. Крім того, 15 вересня 2008 р. в якості забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором, між АКБ «[PERSON] кредит» та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 02-47/93, на умовах якого остання передала позивачу в заставу транспортний засіб марки АUDI моделі АЗ, 2007р.в, номер шасі /кузова, рами, коляски/ WAUZZZ8P17A195160, д.н.[NUMBER], який їй належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС155601, виданого РЕВ-2 при УДАІ ГУМВС України у Одеський області 09.08.2008 року /а.с.21/. Через невиконання зобовязань за кредитним договором від 16 лютого 2007р. №02-47/797 у відповідачів станом на 29.04.2010р. склалася заборгованість перед ПАТ «[PERSON] кредит», який є правонаступником АКБ «[PERSON] кредит» в сумі 390021,14 гривень, що складається з: - залишку основного боргу в сумі 241192, 00 гривень; - простроченого кредиту в сумі 51320,00 гривень.; - прострочених відсотків в сумі 71199, 17 гривень; - простроченої комісії в сумі 2852,96 гривень; - пені за несвоєчасну сплату відсотків та комісії в сумі 6972,70 гривень; - пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 3922.11 гривень; - нарахуваннях 3 % річних від простроченої суми 1072,41 гривень; - відшкодування інфляційних витрат в сумі 5458,74 гривень. - відсотків за квітень 2010р. в сумі 5806,66 гривень; - комісії за квітень 2010р. в сумі 224,39 гривень Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору від 16 лютого 2007р. №02-47/797 /а.с.48/ Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобовязань ухиляються. Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач звертався до відповідачів з повідомленням про виконання зобовязань по кредитному договору в добровільному порядку, але останні свої зобовязання відповідно до кредитного договору не виконували, що підтверджується повідомленням від 10.06.2009 р. № 02-13/108 /а.с.45/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно зі ст.610ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання порушених умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки, для досудового врегулювання спірних правовідносин. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. У разі субсидіарної відповідальності кредитор зобовязаний спочатку предявити вимогу до боржника, і якщо останній не задовольнить її, він вправі вимагати виконання зобовязання від поручителя. Установлено, що умовами п.2.2 договору поруки від 16 лютого 2007р. №02-47/799, укладеного між ПАТ «[PERSON] кредит» в особі ОВПАТ /«[PERSON] кредит»/, [PERSON] та ТОВ«Надія», передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Тому позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника так і від поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки, для досудового врегулювання спірних правовідносин. На підставі ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо: - в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором; - якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей, стягнення може бути звернене на всі ці речі або на будь-яку з речей за вибором заставодержателя майна; - реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено законом або договором. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими та законними вимоги щодо звернення стягнення на заставлене майно. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Приймаючи рішення щодо звернення стягнення на заставлене майно, суд встановлює такий порядок виконання рішення, при якому звернення стягнення на майно проводиться в будь-якій послідовності за вибором стягувача. Проте, вимоги щодо встановлення способу реалізації майна шляхом проведення прилюдних торгів суд вважає надмірними, оскільки порядок реалізації такого майна встановлений Тимчасовим положенням про порядок проведення публічних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999року, і не потребує деталізації судовим рішенням. Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню частково. Крім того, суд враховує, що відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовій збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 120,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Outcome: partial