Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до відповідача з позовом про зобов»язання здійснити перерахунок розміру основної та додаткової пенсії за 2005,2006,2007,2008,2009 роки, посилаючись при цьому на те,що він є інвалідом 2 групи, категорії 1 внаслідок захворювання, пов»язаного з ЛНА на ЧАЄС. Позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення та перерахунок його основної та додаткової пенсії у розмірах, передбачених ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи «з 01.01.2005 року по 01.01.2010 року. Відповідач йому відмовив. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його права і свободи, оскільки зазначеними вище статтями Закону визначено розмір основної та додаткової пенсії з розрахунку мінімальної пенсії за віком, тому виплату у менших розмірах вважають незаконною. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду,що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії, інвалід 2 групи захворювання, яке пов»язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЄС. На даний час він отримує пенсію в розмірі 1231,80 гривень і вважає що даний розмір пенсії не відповідає вимогам положень ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чим порушені його конституційні права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив,що встановлений ст.28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування « не може застосовуватися як розрахункова величина для розрахунку розмірів будь-яких пенсійних виплат, особливо мінімальних їхніх розмірів, зокрема мінімальної пенсії по інвалідності або в разі втрати годувальника, що встановлюється Законом України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 01.01.2006 року п.2 Постанови КМУ від 27.12.2005 року №1293 «Про збільшення розміру пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визначено мінімальний розмір пенсії, передбачений ст.54 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Під час призначення мінімальних пенсій, зокрема громадянам, які постраждали внаслідок ЧАЄС, Пенсійний Фонд України керується Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530»Деякі питання соціального захисту населення окремих категорій громадян», яку було ухвалено з метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян, який було досягнуто з 01.01.2008 року. З 01.07.2008 року додатково було підвищено рівень пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян, завдяки встановленим доплатам до пенсії відповідно до постанови КМУ №654 від 16.07.2008 року. Крім того, цього року встановлено підвищення до пенсій відповідно до постанови КМУ від 11.03.2009 року №198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Заслухавши пояснення сторін ,дослідивши письмові матеріал справи суд вважає позов обґрунтованим і таким,що підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено,що позивач [PERSON] є учасником ЛНА на ЧАЄС, потерпілим 1 категорії , інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідними посвідченнями, (а.с.8,22).Позивач проживає у [INFO], отримує нараховану відповідачем пенсію за ст.54 Закону України «про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи «, розмір якої обчислений у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України. 21.12.2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірах , встановлених ст..ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в перерахунку пенсій було відмовлено(а.с.4-7). Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров»я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Відповідно до чинної на час правовідносин ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоров»ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України(ч.2ст.46 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ст.ст. 50 та 54 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, зокрема Постанови від 30.05.1997 року №523, від 28.05.2008 року №530, від 16.07.2008 року №654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача у запереченні на ч.5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону. За змістом положень ч.2 та 3 ст.22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи «вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України» Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов»язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст..ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи «,щодо визначення розміру та виплати пенсій. Згідно з ч.3 ст.67 зазначеного Закону, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам,віднесеним до категорії 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім»ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить , що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму. Відповідно до ч.1 ст.28 закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового прожиткового мінімуму. Оскільки пенсія позивача має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачем повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Законом України від 28.12.2007 року №107-У1 у зазначені статті було внесено зміни і відповідно до цих змін з ст.50 інвалідам 2 групи призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірах 20% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, а за ст..54 інвалідом 2 групи - учасникам ЛНА на ЧАЄС 1986 року розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому у період дії цього закону(внесених змін) відповідач призначив та виплачував пенсію відповідно до цих вимог. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 ці зміни визнані такими , що не відповідають Конституції України(є неконституційними). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України»закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність(отже зазначені вище зміни до Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» втратили чинність саме 22.05.2008 року). Відповідач у своєму запереченні наполягає на застосуванні строку позовної давності(3 роки). Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково(в межах строку позовної давності з 11.05.2010 (дня подачі заяви) з виключенням періоду, коли дія ст.50,54 зупинялась, чи була викладена в новій редакції до моменту визнання змін неконституційними), слід зобов»язати відповідача здійснити перерахунок пенсій позивача відповідно до норм чинного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed