Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-29 00:00:00

16 грудня 2009 року [PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до Краснокутського КП „Джерело про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог, викладених в позовній заяві, позивачка вказала, що 7 липня 2008 року відповідач звернувся до Краснокутського районного суду з позовом до неї про визнання угоди дійсною та стягнення боргу з послуг водопостачання та водовідведення. Рішенням суду від 28 січня 2009 року в задоволенні вимог позивача було відмовлено. Вважаючи, що дане звернення до суду принизило її честь, гідність та підірвало її ділову репутацію, позивачка звернулася до суду та прохала стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 2000 грн. У відкритому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Представники відповідача за довіреністю [PERSON] та [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно зверталися до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та стягнення заборгованості, оскільки остання користувалася послугами з водопостачання та водовідведення, однак не оплачувала їх, в звязку з чим виникла заборгованість, яка на час предявлення позову становила 399,10 грн. За час розгляду вищезазначеного позову судом, відповідачка заборгованість погасила, і на даний час в повному обсязі оплачує послуги, які надає їй Краснокутське КП „Джерело . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 7 липня 2008 року Краснокутське КП „Джерело звернулося до суду з позовом до [PERSON] Підставою такого звернення послугувало те, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], користується послугами з водопостачання та водовідведення, однак договір на відпуск води з комунального водопроводу і прийом стоків в комунальну каналізацію укладати відмовляється, як відмовляється і оплачувати відповідні комунальні послуги. Під час розгляду вказаної справи в суді, [PERSON] заборгованість з оплати водопостачання сплатила, внаслідок чого позивач від позовних вимог про сплату заборгованості відмовився, а в задоволенні позову в частині спонукання до укладення договору судом було відмовлено, оскільки як передбачено ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Тобто для укладення договору обовязкове добровільне волевиявлення обох сторін, чого немає в даному випадку. Позивачка вважає, що даними діями відповідач принизив її честь, гідність та ділову репутацію. Однак з такими висновками погодитись не можна зі слідуючих підстав: чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Постанова Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачає, що позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші зацікавлені особи (зокрема члени її сімї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Аналізуючи наведені положення, суд не вбачає, що Краснокутське КП „Джерело , звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та стягнення боргу з послуг водопостачання та водовідведення, поширило про неї недостовірну інформацію. Навпаки, дані дії Краснокутського КП „Джерело є абсолютно обґрунтованими та базуються на нормах закону, а саме: статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 6 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 572 від 8.10.1992 року. Таким чином, Краснокутське КП „Джерело, звертаючись до суду з позовом до [PERSON], діяло виключно в рамках закону. Окрім цього, навіть сама позивачка не заперечувала в судовому засіданні, що на час звернення КП „Джерело до неї з зазначеними вимогами, вона дійсно мала заборгованість перед КП „Джерело, оскільки користувалася їх послугами з водопостачання та водовідведення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як встановлено в судовому засіданні, самого факту поширення недостовірної інформації не було. В той же час, аналізуючи існуючі між сторонами правовідносини, суд вважає, що звернення Краснокутського КП „Джерело до суду не мали на меті приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, а були спрямовані на реалізацію відповідачкою своїх обовязків в сфері житлово-комунальних послуг. Крім того, позов Краснокутського КП „Джерело [PERSON] частково визнала шляхом сплати заборгованості за водопостачання та водовідведення, і, як було встановлено в судовому засіданні, на даний час систематично оплачує послуги Краснокутського КП „Джерело, що підтверджується квитанціями про сплату, оглянутими в судовому засіданні. Позивачка також вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 2000 грн. та прохає суд стягнути вказану суму з відповідача. Як зазначає [PERSON], відповідач, в складі комісії, організованої в установленому законом порядку, незаконно намагався проникнути до її квартири, чим принизив її честь та гідність, підірвав її здоровя та задав моральних страждань, однак дані дії Краснокутського КП „Джерело також базуються на нормах закону, оскільки відповідно до п. 7 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач зобовязаний допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. При цьому, стан здоровя, на який посилається позивачка, на думку суду, ніяким чином не повязаний з діями відповідача, оскільки з наданих нею доказів вбачається, що на обліку в інституті проблем ендокринної патології вона перебувала задовго до звернення Краснокутського КП „Джерело до суду, що підтверджується висновком ультразвукового дослідження щитовидної залози від 30 листопада 2006 року. Крім того, надана суду довідка Краснокутської районної лікарні, про те, що [PERSON] перебувала на лікування у сімейного лікаря з 6 липня 2008 року по 20 липня 2008 року також не підтверджує причинного звязку між зверненням КП „Джерело до суду та погіршенням стану здоровя, так як на час предявлення позову до суду вона вже перебувала на лікуванні. Також з наданої позивачкою довідки вбачається, що 10 листопада та 8 грудня 2008 року вона зверталася до Краснокутськї ЦРЛ зі скаргами на стан здоровя, однак суд не може розцінювати дане звернення як таке, що знаходиться в причинному звязку з діями відповідача щодо предявлення до неї позову. Отже, причинний звязок між діями відповідача та незадовільним станом здоровя позивачки недоведений, що звільняє Краснокутське КП „Джерело від відповідальності за моральні страждання [PERSON] та обовязку відшкодовувати моральну шкоду. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Однак в судовому засіданні встановлено, що дії Краснокутського КП „Джерело є законними, а отже мови про відшкодування шкоди в даному випадку йти не може. Як передбачає ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, які мають значення для ухвалення рішення по даній справі та не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як позивачка не довела в судовому засіданні ні факту поширення відповідачем про неї неправдивої інформації, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, ні причинного звязку між діями відповідача та заподіяною їй моральною шкодою. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 51 грн., а згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито із позовних заяв про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з ціною позову від 100 до 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ставка судового збору становить 5 відсотків ціни позову, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 49 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved