Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

26 квітня 2010 року до суду звернувся з позовом [PERSON], в якому посилався на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС II категорії. При зверненні до УПСЗН Володарської районної державної адміністрації з проханням про проведення перерахунку та виплати недоотриманих коштів на оздоровлення, йому було відмовлено. Просить суд стягнути з УПСЗН Володарської районної державної адміністрації Київської області на його користь недоотриману допомогу на оздоровлення за 2007 - 2009 роки у порядку та розмірах встановлених статтею 48 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на письмові заперечення, які суд приєднав до матеріалів справи . Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС П категорії, що стверджено посвідченням серії А № 269312 (а.с. 6). Не погоджуючись з розміром отримуваної допомоги на оздоровлення [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області із письмовою заявою, в якій просив провести перерахунок та виплатити недоотримані суми допомоги на оздоровлення у відповідності до чинного законодавства, проте йому в задоволенні прохання відповідачем було відмовлено (а.с. 7-8). В своїх запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що згідно статті 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання Міністерствами та іншими центральними органами державної і виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Починаючи з 1996 року, у Законах України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати", які приймались Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, що до прийняття Верховною Радою України змін до Законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не застосовувати його як розрахункову величину визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат. Кабінету Міністрів України доручалось здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного, бюджету України на відповідний рік. Стаття 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплює норму, якою стверджується, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України. Згідно з частиною 2 статті 95 Конституції України виключно Законом України "Про державний бюджет України" визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до п.5 статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки в межах бюджетних асигнувань. Згідно з бюджетними призначеннями і враховуючи вимоги статті 95 Конституції України та Бюджетного Кодексу України, Кабінет Міністрів України встановив розміри одноразової компенсації на оздоровлення визначені постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, норми цієї постанови не суперечать нормам Конституції України, цього Закону та інших Законів України. Виходячи з фінансових можливостей, передбачених Законами України на відповідні роки, уряд гарантував і гарантує виплати окремих видів компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірах визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Судом встановлено, що відповідно даних постанов позивачу було виплачено на оздоровлення за 2007 та 2008 роки кошти в сумі по 100 грн., а за 2009 рік виплата здійснена не була. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в якій вказано, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення оскільки [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, але не є інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, що прямо передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.34 ст.4 Декрету Кабінету Міністрі України „ Про державне мито".

Outcome: dismissed