Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

19 травня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе», в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 24\~112 грн. 22 коп.; суму вихідної допомоги в розмірі 10529 грн. 22 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 7\~019 грн. 48 коп., витрати на правову допомогу в сумі 210 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що з 26 червня 1995 року він працював у ВАТ «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе» на посаді електрика. 25 березня 2010 року його було звільнено за власним бажанням згідно п.3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 19-ВК). Проте, на порушення вимог чинного законодавства, на день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок при звільненні в сумі 24112 грн. 22 коп. В судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги та пояснив, що сума вихідної допомоги зазначена у позовній заяві 10529 грн. 22 коп. ним була вказана помилково, оскільки вихідна допомога вже була нарахована у заробітну плату. Крім того, витрати, які він поніс на оплату правової допомоги складають 180 грн., а не 210 грн. як помилково було зазначено в його позовній заяві. В іншій частині позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діяла на підставі та в межах наданої їй довіреності, позов визнала частково: в частині виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 24\~112 грн. 22 коп. та витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 180 грн. В іншій частині проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність вини власника у несвоєчасній виплаті заробітної плати. При цьому зазначила, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 26 квітня 2010 року порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював у ВАТ «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе» з 26 червня 1995 року. 25 березня 2010 року позивач звільнений з підстав, передбачених п. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати. Встановлено також, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Матеріали справи свідчать про те, що вини ВАТ «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе» в затримці розрахунку при звільненні [PERSON] немає. Відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 26 квітня 2010 року порушено справу про банкрутство ВАТ «Харківська книжкова фабрика ім. М.В.Фрунзе» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії мораторію заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня), заборонено застосування інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових) платежів. За таких обставин підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в період дії мораторію немає, а отже стягнення з заводу на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним. Дія мораторію відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. З огляду на вищезазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги в сумі 24112 грн. 22 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Витрати понесені позивачем на правову допомогу в сумі 180 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON], в звязку з визнанням цих вимог відповідачем.

Outcome: partial