Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

Представник відповідача Виконком Ренійського міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечень, додаткових заяв щодо позову не надали, у письмовому порядку відмовилися від прийняття спадщини, про що свідчать їхні відповідні заяви завірені нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори від 02.06.2008 р. та від 02.07.2008 р. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2008р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2009р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.12.2008 р.; копія паспорту громадянки України [PERSON] [INFO]; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували шлюб 13.02.1952 р.; довідка БТІ Ренійського району від 15.06.2010 р. № 77 про вартість домоволодіння; копія технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 33 по вул. Північній в м. Рені Одеській області; копія договору купівлі-продажу від 17.06.1961 р.; копія акту про закінчення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального домоволодіння від 16.04.1965 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є законною дружиною [PERSON], який помер 15.05.2008 р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме: два автотранспортних засоби, грошові внески та житловий будинок з надвірними спорудами, розташовані в м. Рені по вул. Північній, 33. За час життя її чоловік заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Його спадкоємцями першої черги є позивачка та їх діти, тобто треті особи по справі. У відповідний шестимісячний строк позивачка подала до Ренійської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а діти подали заяви про відмову від спадщини. 05.12.2008р. позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, але в зазначені свідоцтва не включено житловий будинок з надвірними спорудами, що належав її чоловікові на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.1961 р. Це пояснюється тим, що позивачка не мала можливості надати нотаріусу витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, причиною цього є те, що її чоловік під час життя не встиг зареєструвати своє право власності в державному реєстрі. В БТІ Ренійського району будинок № 33 по вул. Північній в м. Рені зареєстрований за її чоловіком, т.я. чоловік за договором купівлі-продажу придбав незакінчене будівництво, яке вже після закінчення будівництва було введено ним в експлуатацію. У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ст. 1269 ч. 1 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що чоловікові належав житловий будинок з надвірними спорудами, право власності на це спадкове майно, після його смерті в порядку спадкування перейшло до позивачки, т.я. у відповідності до ст.ст. 1261,1269 ЦК України, вона є спадкоємицею першої черги, яка подала заяву про прийняття спадщини, що свідчить перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до позивачки. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України 2003р. для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України 2003р. спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Таким чином, прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку воля позивачки, як спадкоємиці першої черги, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном ( догляд за будинком, сплата витрат по його утриманню та т.і.). Фактичне управління та володіння спадковим майном є одним із способів прийняття спадщини, такі відповідні дії дають підстави вважати, що спадкоємець відноситься до спадкового майна як до своєї власності. Прийнята спадщина вважається власністю спадкоємця з моменту її відкриття, тобто він має право користуватися та управляти таким майном, але без встановлення права власності на спадщину, не може розпоряджатися майном. Позивачка по справі успадкувала належне її чоловікові нерухоме майно в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вона юридично не прийняла спадщину, але на момент відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем, по теперішній час управляє та володіє майном померлого чоловіка, несе відповідні витрати по його утриманню, тобто вона фактично прийняла спадщину. Згідно п.20 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008р. справи про спадкування за законом мають вирішуватися на основі правил глави 86 ЦК України. За відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як виходить з матеріалів справи, крім позивачки, інші спадкоємці на майно не претендують. Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті її чоловіка знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved