Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно , так як 02 травня 2008 року помер батько позивача [PERSON]. [PERSON] місцем проживання [PERSON] та місцем відкриття спадщини є с.Шаманівка Іванівського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається в житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (А-жиглова, Б-сарай, В-сарай, Г-погріб), розташованого всЛІаманівка вул..Виноградна, під № 3 (три) Іванівського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,43 га .Земельна ділянка не приватизована і належить до земель Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області, державний акт не виготовлявся, договір оренди не посвідчувався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом на вищезазначене майно. Спя птичу позивач прийняв, оскільки проживав з батьком до дня його смерті. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Та він не може бути виданий після смерті, що суперечить ст. 25 ЦК України , згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Позивач на позовних вимогах наполягав . Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав письмову заяву . Судом встановлено , що 02 травня 2008 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] місцем проживання померлого та місцем відкриття спадщини було с.Шаманівка Іванівського району Одеської області , що підтверджується довідкою Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області № 48 від 11.02.2010 року . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складаєшся із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (А-жиглова, Б-сарай, В-сарай, Г-погріб), розташованого в с.Шаманівка вул..Виноградна, під № 3 (три) Іванівського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,43 та . Земельна ділянка не приватизована і належиш до земель Павлинської сільської ради Іванівського район/ Одеської області , державний акт не виготовлявся, договір оренди не посвідчувався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає Судом встановлено, що позивач являєшся єдиним спадкоємцем першої черги за законом на вищезазначене майно, що ігідгвер.тжу 'ється доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження та матеріалами зі спадкової справи. Позивач фактично прийняв спадщину , оскільки постійно проживав з батьком до дня його смерті , що підтверджується довідкою Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області № 55 від 22.02.2010 року і випискою з погосподарської книги та впродовж строку встановленого СТ..1270 ЦК України про відмову від спадщини не заявляв. Позивач прийняв спадщину , але не оформив право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може, оскільки відповідно до вимог п.212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004р. повинен предявити державному нотаріусу правовстановлюючі документи на будинок на імя померлого та його державну реєстрацію. Отримати правовстановлюючі документи після смерті не можливо , оскільки цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи відповідно до ст.25 ЦК України. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від ЗО травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач також вказує, що спадкодавець - [PERSON] не оформив за життя свідоцтво про право власності на житловий будинок, який належав станом на 15 квітня 1991 року до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР). Але відповідно до п.6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, яка була чинною на час будівництва будинку, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарчі книги, до категорії самовільних відноситись не можуть. У випадку, коли первинна реєстрація не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до статей 120-127 ЦК України ( в редакції 1963 року), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, ст. 17 Закону України "Про власність", постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України "Про власність" така організаційно-правова форма як колгоспи, а, відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Проте, до правовідносин, що виникли раніше, повинно застосовуватися чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, господарство, в якому проживав [PERSON] і членом якого він був, відносилося до соціальної групи колгоспних дворів, тому житловий будинок, який входив до складу його колгоспного двору, до категорії самовільних не може відноситися (ст. 120-126 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померлий володів вказаним житловим будинком, але за життя не встиг оформити право власності на будинок, це довідка характеристика на житловий будинок з господарськими будівлями, довідка Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області , в якій зазначено , що померлий проживав у вказаному будинку та був зареєстрований в ньому, випискою з погосподарської книги Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області особистий рахунок № 2 . Так як вказаний будинок включений Павдинською сільською радою Іванівського району Одеської області в погосподарську книгу , особовий рахунок № 2, домогосподарем являвся [PERSON]. Згідно з інструкцією ЦСУ СРСР № 5-24/26 , житлові будинки, господарські та побудові будівлі і споруди , включені сільськими радами в по господарські книги, до категорії самовільних не відносяться, тому відповідно померлий був власником вказаного житлового будинку, проте за життя не встиг оформити документально своє право власності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст.174 ЦПК України .Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Outcome: approved