Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить звільнити з-під арешту майно, яке належить їй на праві власності, а саме: автомобіль Опель - Омега 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER][ADDRESS] за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 49-а, ветхий будинок за адресою м. Харків, вул. Стаханівська, 9, будинок за адресою м. Харків, вул. Стаханівська, 7. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, підтвердив обставини, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача-1 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, але надав суду заяву про визнання позову й слухання справи у його відсутність. Представник відповідача-2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, але надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, але надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи оцінивши та перевіривши їх письмовими доказами в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що позивачка з 1991 р. по 2005 р. була одружена на відповідачі-1. В звязку з тим, що відповідач-1 почав проживати з іншою жінкою в 2005 році шлюб між нами був розірваний. За час їх сумісного життя позивачкою і відповідачем-1 було придбано різне сумісне майно. Після розірвання шлюбу позивачка звернулась до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом про поділ сумісно придбаного майна і визнання за нею право власності на 2/3 частки всього спільного майна. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2005 року позов був задоволений і за позивачкою було визнано право власності на 2/3 частки всього спільного майна, а саме на: автомобіль Опель - Омега 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER][ADDRESS] за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 49-а, ветхий будинок за адресою м. Харків, вул. Стаханівська, 9 і будинок за адресою м. Харків, вул. Стаханівська, 7. 13 лютого 2009 року позивачка звернулась з письмовою заявою (вх. № 115/3 від 13.02.09 р.) до Харківського міського БТІ з вимогою переоформити право власності на будинок за адресою м. Харків, вул. Стаханівська, 7 і квартиру № 181 за адресою пр. Гагаріна, 49а. Крім цього, 26 лютого 2009 року позивачка звернулась до Державтоінспекції ВРЕР №1 ГУМВС у Харківській області з заявою про перереєстрацією автомобіля Опель-Омега, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Як їй стало відомо, з відповіді вищевказаних органів, що перереєстрація неможлива через те, що державним виконавцем відділу ДВС у Комінтернівському районі управління юстиції м. Харкова постановою від 20.01.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений арешт на автомобіль Опель-Омега, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який начебто належить відповідачу-1. Також їй стало відомо, що 26 вересня 2003 року старшим слідчім відділу СВ ПМ ДПА Харківської області, в звязку з розглядом кримінальної справи № 16030200, на підставі ст.ст. 125,125 КПК України була винесена постанова про накладання арешту на все майно відповідача-1, і як слідство на зазначене у позові майно позивачки. Відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 6 ст. 126 КК України накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. З огляду на положення ст. 41 Конституції України вбачається, що право приватної власності придбається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положенням ч.2 ст. 2 Закону України «Про власність» встановлено, що право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Частиною 2 ст. 48 цього ж Закону зазначено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Зокрема частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вищенаведені обставини надають підстави суду стверджувати, що на теперішній час, у звязку з наявністю арешту на майно яке належить позивачці на законних підставах, здійснюється порушення її конституційних прав на право володіння, користування і розпорядження своєю приватною власністю (ст. 41 Конституції України). Згідно з ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved