Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] був укладен договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала останній у власність належні їй 50/100 частин житлового будинку вартістю 95422 грн., що розташовані в м. Херсоні по вул.Качалова № 9, відповідачка в свою чергу повинна була її матеріально утримувати, забезпечувати харчуванням, доглядом та необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному користуванні всю належну їй частину будинку, та у випадку смерті поховати її. Позивачка зазначила, що укладаючи вказаний договір вона розраховувала на те, що відповідач повністю буде її утримувати за власні кошти, свою ж пенсію вона буде витрачати на своє лікування, оскільки вона є інвалідом ІІ групи по зору. Проте вона вимушена віддавати відповідачці частину своєї пенсії , оскільки та посилається на те, що її доходів не вистачає ще і на її утримання та вона не зобов»язувалась доглядати за нею безкоштовно, тим паче за власний рахунок. При цьому розірвати договір довічного утримання в позасудовому порядку відповідачка відмовляється. За вказаних обставин позивач просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 09.07.2009 року між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на 50/100 частин вищезазначеного житлового будинку та зобов»язати відповідача повернути належну їй частину житлового будинку шляхом звільнення вказаної частини будинку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснив, що 09.07.2009 року був посвідчений договір довічного утримання, [PERSON] вселилася в належну їй частину будинку, спочатку відповідач належним чином виконувала свої забов»язання, а потім стала вимагати її пенсію і вона була вимушена віддавати гроші, а з квітня 2010 року після виниклої сварки вона зовсім перестала виконувати передбачені договором обов»язки. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснив, що вартість спірної частини будинку не відповідає дійсності, документи є недійсними, не вона була ініціатором укладення договору, між нею та [PERSON] була усна домовленість, що вони будуть проживати на дві пенсії . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 09.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Херсонської нотаріальної контори [PERSON]. Згідно умов даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності 50/100 частин житлового будинку № 9 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які розташовані по вул. Качалова в м. Херсоні. В свою чергу, [PERSON] зобов'язалася довічно і повністю утримувати відчужувача забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, зберігаючи в її довічному безкоштовному користуванні всю зазначену частину житлового будинку, а у випадку смерті останньої поховати її ( п.5 договору). З моменту укладення договіру [PERSON] вселилася в спірну частину будинку та стала проживати разом з [PERSON] Статтею 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно ст.. 756 ч.1 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконувала забов»язання, передбачені умовами договору, а ще до звернення позивача в суд взагалі не виконує взяті на себе зобов'язання. Факт невиконання [PERSON] обовязків за договором довічного утримання знайшов своє підтвердження. Так, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що між сторонами укладено договір довічного утримання, але [PERSON] не утримувала [PERSON] за свій рахунок та навпаки вимагала кошти на придбання продуктів та ліків, остання в свою чергу віддавала [PERSON] свою пенсію. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні підтвердила вказаний факт, пояснивши, що її пенсії не достатньо, щоб утримувати ще й [PERSON] та повідомила, що зобовязання по похованню у разі смерті останньої вона виконувати не збиралася, оскільки у неї немає коштів. Враховуючи наведене, а також виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню і договір довічного утримання укладений між сторонами повинен бути розірваний та відповідач повинна звільнити спірну частину будинку. Що стосується позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на належні їй 50/100 частин будинку, то вони не підлягають задоволенню, оскільки в разі розірвання договіру довічного утримання їй повертається правовстановлюючий документ яким є договір купівлі-продажу, посвідчений Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 29.06.1978 року за реєстровим № 3-1273 та згідно цього договору вона і є власником спірного майна. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачена сума судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial