Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

28.05.2010 р. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про визнання дій відповідача щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, з порушенням вимог ЗУ „ Про соціальний захист Дітей війни неправомірними, зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити на користь останньої недоплачену їй, як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 р. до 01.04.2010 р. в сумі 5534 грн. 10 коп., зобовязання відповідача призначити їй щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст.6 ЗУ „ Про соціальний захист Дітей війни та стягнути з УПФУ в м. Бориспіль на її користь понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-ІУ є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006 - 2009 роках така допомога позивачці не виплачувалась. Оскільки невиплата щомісячної соціальної допомоги здійснена відповідачем протиправно, зважаючи на рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Також просила відновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, але надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій проти позову заперечив та просив слухати справу у відсутність його представника. Письмові заперечення управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі зводились до того, що на момент звернення позивачки до суду не визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому не встановлено яким саме органом та за рахунок яких коштів повинні здійснюватись призначення та виплата соціальної допомоги. Невірним, на думку відповідача, є застосування до даних відносин при призначенні та виплаті допомоги мінімального розміру пенсії, визначеного в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також відповідач просив врахувати положення ст.ст. 257 ЦК України, зважаючи на періоди за які просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] та часу її звернення до суду, що свідчить про пропущення позивачкою строку на звернення за попередні роки. На підставі викладеного представник управління Пенсійного фонду просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та додані документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до її віку ([INFO]), відмітки в пенсійному посвідченні та ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року є пенсіонеркою за віком та має статус дитини війни. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту та пенсійного посвідчення позивачки (а.с. 5-6). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області, що визнано відповідачем у справі в своїх письмових запереченнях та підтверджується пенсійним посвідченням. У відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", який набрав чинність з 01.01.2006 року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачується підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно з ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль, починаючи з 01.01.2006 року до 01.01.2008 року, до пенсії, що виплачувалась [PERSON], не додавало 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 01.01.2008 року обмежилось виплатою лише 10% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, про що свідчить відповідь відповідача від 22.05.2010 р. Крім того, вказаним листом управління Пенсійного фонду України в м. Борисполі відмовило [PERSON] у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням підвищення її розміру на всі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за оспорюваний позивачем період (а.с. 7). Ці обставини сторони визнають, тому за правилами ч.І ст. 61 ЦПК України вони не потребують доказування. Як зазначив відповідач у вказаному вище листі та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль в період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, здійснювало нарахування та виплату надбавки до пенсії дітям війни на підставі ст. 6 Закону від 18.11.2004 року з урахуванням положень п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", якими дію такої статті зупинено, й виплати допомоги здійснювалась протягом 2007 року лише дітям війни які є інвалідами. Оскільки [PERSON] не є інвалідом, то така допомога й не виплачувалась останній. Починаючи з 01.01.2008 року управління керувалось положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно до яких [PERSON] нараховувалось та виплачувалась зазначена надбавка до пенсії як дитині війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Щодо нарахування та виплати вказаної надбавки до пенсії в період з 01.01.2006 року по 01.01.2007 року відповідач пояснень не надав, однак заперечив щодо задоволення позову і в цій частині зважаючи на пропущення строку на звернення до суду. При розгляді позову [PERSON], суд виходить з того, що ухилення відповідача від збільшення розміру пенсії за віком, призначеної останній на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.01.2007 року до 01.01.2008 року, а також збільшення розміру цієї пенсії лише на 10% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 01.01.2008 року, не грунтуються на вимогах ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України. У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Отже до компетенції місцевих судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України. Зважаючи на вказані норми законів, при розгляді цієї справи суд не застосовує п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", яким була зупинено нарахування та виплата дітям війни надбавки до пенсії, та розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким були внесені зміни в ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в частині, що стосується зменшення розміру надбавки до їх пенсій з 30% до 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з того, що рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" та розділ II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України ", відповідно, визнані неконституційними. Не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи також постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", оскільки її зміст не відповідає ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили. Посилання відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком у зв'язку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично. Застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-УІ,проти чого також заперечує відповідач, не суперечить змісту ч.З ст. 28 цього ж Закону, оскільки інших розмірів мінімальної пенсії за віком законодавством України не передбачено. Застосування ж розміру прожиткового мінімуму для призначення грошових та соціальних допомог (пільг та гарантій) спеціально обумовлюється законодавством. В даному випадку таких обмежень судом не встановлено. Крім того, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку аналогію закону відповідно до ч. 8 ст.8 ЦПК України, оскільки суд повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини. З цих підстав, суд визнає дії управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області неправомірними щодо виплати [PERSON] щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, вже призначеної пенсії та вважає достатніми підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком, призначеної [PERSON], з урахуванням підвищення її розміру на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 09.07.2007 року до 01.01.2008 року, та призначення та виплату останньої з урахуванням підвищення її розміру на 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 22.05.2008 року по 01.04.2010 року. До такого висновку суд приходить також зважаючи на те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб. Згідно ч.І ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права. Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.І ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність. Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку уряду України, превалювали як Іех зресіаііз. Європейський суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Невиконання державою (в особі Пенсійного Фонду, на який покладено проведення виплат за аналогією з положеннями Закону України "Про бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року за №107-У1) своїх соціальних зобов'язань щодо окремих громадян ставить їх у не рівні умови, підриває принцип довіри особи до держави і закономірно призводить до порушення принципів соціальної справедливості у правовій державі. Законами України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік" безпідставно скасовано та зменшено відповідно обсяг соціальної пільги, виплата якої передбачена іншим чинним Законом України, а саме Законом України "Про соціальний захист дітей війни" і гарантована Конституцією України. На підставі викладеного, суд не приймає заперечення проти позову з боку відповідача, у тому числі і щодо законодавчого не врегулювання розміру мінімальної пенсії за віком, що підлягає застосуванню для обчислення розміру доплати, порядку виплат та джерел фінансування. ........ Позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, частково: за 2007 та 2008 роки з часу винесення Конституційним Судом України вищевказаних рішень. Суд також враховує, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить, станом: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня -359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня -380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 470 гривень, зі квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2009 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня 498 гривень, зі квітня - 481 гривень, з 1 листопада- 573 гривні. Згідно із Законом України "Про встановлення прожиткового мінімуму заробітної плати № 1646 від 20.10.2009 р., прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 01.01.2010 р.- 695 грн., з 01.04.2010 р.- 706 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] за 2006 рік та за період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, а також з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року слід відмовити зважаючи на те, що за вказаний період зупинення дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та внесені до неї зміни, не визнані -неконституційними на момент здійснення нарахування та виплати такої надбавки до пенсії як дитині війни у відповідний період. Відповідно до вимог ч. ст. 11 ЦПК України суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з урахуванням підвищення її на 30 % з розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12. 2007 року, з 22.05.2008 року по 01.04. 2010 року. Позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідного Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі та призначення їй щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до ст. 6 ЗУ „ Про соціальний захист Дітей війни - не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. Оскільки відповідач по справі звільнений від оплати судових витрат, відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі : судовий збір у розмірі 56 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. стягнути з позивача, які ним сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial