Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 21.04.2008р. між ним та Полтавською філією ТОВ «[PERSON] Капітал» укладена оферта про надання йому кредиту на споживчі цілі, де була погоджена сума кредиту 27\~693, 60 грн., в т.ч. на споживчі цілі 24\~000 грн., на оплату договору страхування 1296 грн., разова комісія 2397, 60 грн., відсоткова ставка 27 % річних, термін кредиту 36 місяців. Підписання договору страхування не відбулося по даний час, як і не надано йому квитанцій про сплату разової комісії, а тому ним отримано кредиту в розмірі 23\~757 грн. Оскільки банк не виконав свій обовязок і чітко не зазначив обґрунтування супутньої послуги, а тому безпідставно сформував виписку станом на 14.06.2009р., що сума по договору кредиту складає 27\~693, 60 грн. З 16.05.2008р. по 11.02.2009р. позивачем сплачено 12\~805, 98 грн. які банк розподілив на погашення тіла кредиту, відсотків та 4\~220, 48 грн. - на погашення комісії, хоча чинним законодавством заборонено банку стягувати платежі на свою користь за дії, які він здійснює на власну користь, а тому банк безпідставно виділив ці кошти на погашення комісії. Крім цього, сплата комісії не належить до банківських операцій, а до нарахованої комісії 05.12.2008р. та 30.01.09р., крім цього, включено сплату колекторських листів і комісія нарахована на суму позики, яку він, позивач, не сплачував. 20.06.09р. він отримав повідомлення з банку про відступлення ним права вимоги заборгованості в розмірі 33123, 73 грн. за цим договором іншій компанії уповноваженим представником якої є ТОВ «Укрфінанси». Незважаючи на його скарги та звернення до державних органів, які результатів не дали, представником «Укрфінанси» почалися вживатися дії для погашення ним заборгованості, а його вимога про вирішення спірних питань в позасудовому порядку залишилася без реагування. 13.01.2010р. він отримав іншого листа про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Укркредит», уповноваженим від якого залишилося ТОВ «Укрфінанси». В наступному, 29.01.2010р. отримав повідомлення про вжиття до нього примусових заходів про стягнення боргу. Таким чином, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач змінив відсоткову ставку та вимагає стягнення сум не зазначених у договорі, а тому вказані вище дії відповідача призвели до спричинення моральної шкоди, яка виразилась в непомірно високих платежах та діях фінансової установи. У звязку з наведеним позивач просить визнати недійсним договір кредиту від 21.04.2008р. та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15\~000 грн. Надані позивачем зміни та доповнення до позову від 27.05.2010р. судом не прийняті, оскільки при їх подачі в порушення вимог ст. 31 ЦПК України змінено і підставу і предмет позову. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причини, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 21 квітня 2008р. позивач звернувся до ТОВ «[PERSON] Капітал», який діяв від свого імені та від імені страхової компанії ЗАТ «[PERSON] Життя», з пропозицією укласти з ним договір страхування та надати кредит ( оферта ): на загальні споживчі цілі, з метою оплати ціни договору страхування та комісійної винагороди банку за надання кредиту. Моментом укладення кредитного договору та договору страхування є дата підписання банком цієї пропозиції. Цього ж числа вказана угода була підписана сторонами. В послідуючому ТОВ «[PERSON] Капітал» було відступлено право вимоги Swizza Holding Limited, уповноваженим представником на території України якого є ТОВ «Укрфінанси», який у свою чергу відступив право вимоги ТОВ «Укркредит», який також уповноважив ТОВ «Укрфінанси» здійснювати всі дії за вказаним договором ( а.с. 13, 24 ). 28.08.2009р. та 25.01.2010р. позивачу надходило ряд листів з проханням погасити заборгованість ( а.с. 14, 25 ). В судовому засіданні представник позивача, як на підставу недійсності правочину посилається на те, що угода укладена між позивачем та ТОВ «[PERSON] Капітал», в порушення ст. 203 ЦК України суперечить вимогам закону та моральним засадам суспільства, оскільки у ній не викладені всі істотні умови договору страхування в т.ч. вид страховки, випадки виплати страхового відшкодування. Крім цього, за змістом законодавства оферта є чинною з моменту підписання та проставлення печатки, чого зроблено банком не було. Разом з тим, зі змісту договору вбачається, що позивач погодився, що після прийняття банком пропозиції вона є невідємною частиною Умов, які разом складають кредитний та договір страхування, викладені у повній та зрозумілій для нього формі. Укладення договору страхування не є обовязковою умовою отримання кредиту, і в послідуючому відносини з приводу вказаного договору виникають лише між позивачем та страховою компанією, хоча вигодонабувачем визначено банк. За правилами визначеними ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 642 ЦК України, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Пунктом 5 вказаної оферти передбачено, що після прийняття банком зазначеної пропозиції позивач може звернутися до банку для отримання примірника Пропозиції з підписом уповноваженої особи та печаткою банку, якщо цього не було зроблено раніше. Крім цього, за умовами оферти позивач погодився, що він ознайомлений з умовами кредитування та Правилами страхування. Як убачається зі змісту ч.1 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 6 Закону України «Про страхування» ( далі [PERSON] № 85/96-ВР ) передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Зі змісту ст.17 цього Закону вбачається, що Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування, які повинні містити: предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов'язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Кодексу. Отже, відповідність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а невідповідність вимогам законодавства є підставою для визнання його недійсним. Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Вказані положення відповідають вимогам викладеним у ст. ст. 982, 983 ЦК України. За нормами ч.2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти договір страхування на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити виплату у разі настанні страхового випадку. Положення у договорі оферти підтверджує факт укладення договору страхування позивачем на користь банку. Враховуючи те, що позивач був ознайомлений з правилами страхування, уклав договір в інтересах банку, який є єдиним вигодонабувачем за ним, і вніс страховий платіж, що свідчить про набрання чинності договору страхування, а тому його посилання про неукладення вказаного договору, як на підставу недійсності правочину є безпідставним. Щодо доводів позивача про нібито невручення йому квитанції про внесення страхового платежу, то вказаний факт не є беззаперечною підставою для визнання правочину недійсним і в жодному випадку не позбавляв його права потребувати її у банку під час отримання кредиту, хоча як убачається з оферти, він погодився на сплату страхової премії в розмірі 1296 грн. Посилання ж позивача про відсутність відбитку печатки в оферті суд не приймає як належний доказ підстав недійсності правочину, оскільки за умовами оферти він має право звернутися до відповідача з вимогою про отримання примірника цієї пропозиції з підписом уповноваженої особи та печаткою банку, якщо це не було зроблено раніше ( п.5 оферти ). Доказів того, що позивач звертався до банку з вказаною заявою він не надав. Таким чином, вищевикладене не свідчить про неукладення договору чи наявність підстав для визнання його недійсним, оскільки після підписання оферти відповідач виконав його умови, виплатив позивачу вказані у договорі кредитні кошти, а останній в своє чергу в термін до 22.12.2008р. своєчасно вносив платежі, а послідуючому порушував графік сплати кредиту, з посиланням на фінансову кризу. Щодо безпідставного вирахування банком комісії, суд зазначає, що за змістом законодавства вказана умова не є підставою для визнання правочину недійсним, і позивач звертаючись до банку з пропозицією укласти договір, яка була прийнята останнім, зобовязувався сплатити разову комісію в сумі 2397, 6 грн. та комісію в розмірі 2 % за обслуговування кредиту. Таким чином, вищевикладені ним доводи, суд вважає надуманими та безпідставними. Крім цього, як на підставу недійсності правочину позивач посилається на порушення відповідачем ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої нечесна підприємницька практика, яка включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Разом з тим зазначеною нормою передбачено, що агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Тобто зі змісту вказаної норми слідує, що агресивною вважається підприємницька практика, яка передує придбанню продукції або свободі вибору позивача на майбутнє, тобто до вчинення правочину. Щодо ж безпідставного направлення на його адресу як поштових так і телефонних повідомлень відповідачем, то в п. 8 оферти позивач погодився на їх отримання поштовим, телефонним чи іншим звязком про факти невиконання ним зобовязань по кредитному договору. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами в момент укладення договорів кредиту та страхування ( в даному випадку підписання оферти ) були дотримані умови, передбачені ст. 203 ЦК України, в т.ч. відповідність їх змісту законодавству, вільне волевиявлення, наявність обсягу дієздатності у сторін, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, а тому підстав для визнання правочину укладеного у формі оферти від 21.04.2008р. недійсним, і як наслідок стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає і визнає вказані доводи позивача безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу в задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на його користь стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed