Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 2009 роки в сумі 12\~586 грн. 60 коп. Свій позов обгрунтовує тим, що він є інвалідом 1 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, звернувся до відповідача з заявою про виплату йому недоотриманих коштів щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 2009 роки з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат щорічно відповідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Але в задоволенні вимоги позивача відповічем було відмовлено, в зв?язку з чим останній звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надав письмові заперечення стосовно позову, в яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі мотивуючи тим, що управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради при здійсненні виплати щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення керувалось Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати сособам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2007 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», крім того передставник відповідача в запереченні посилалась на ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме на право Кабінету Міністрів України затверджувати порядок та розміри всіх компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок ЧАЕС та право роз?яснення порядку застосування цього Закону, яке проводиться в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, інвалідом 1 групи та має право на отримання виплат на оздоровлення, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 5 (п?яти) мінімальних заробітних плат. Вказана щорічна допомога виплачувалась позивачу відповідачем в розмірах, встановлених Законом України «По державний бюджет» на відповідний рік та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в значно менших розмірах, ніж це передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено конкретний розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії,інвалідам 1 групи (5 мінімальних заробітних плат), а статтею 62 даного закону встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Тобто в даному випадку мова йде саме про роз'яснення порядку застосування закону, а не про визначення такого порядку. Під застосуванням суд розуміє механізм здійснення передбачених даною статтею сум виплат. Таким чином, на Кабінет Міністрів України статтею 62 покладена функція роз'яснення порядку застосування цього закону, а не встановлення нових сум щорічної допомоги на оздоровлення. Зважаючи на це, суд вважає необґрунтованими посилання представників відповідачів на те, що стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює лише право відповідним категоріям громадян на щорічну допомогу на оздоровлення, а стаття 62 Закону -регламентує, що порядок застосування цього закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання, а тому застосуванню підлягає, як вважає представник відповідача [PERSON] Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС позивач має право відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року були визначені такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», зокрема ті, що стосуються ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-VI, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Проте згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008 внесені до вказаної статті зміни визнано такими, що не відповідають [PERSON] України (є неконституційними), а тому з 22.05.2008 року дія статті 48 Закону була відновлена у попередній редакції. Ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення суду набирає чинності з моменту його проголошення, а визнані неконституційними закони втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з набранням чинності вказаними рішеннями відповідно з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року у позивача зявилось право на щорічну допомогу на оздоровлення у встановленому Законом розмірі. Згідно п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю. Крім того, суд не може взяти до уваги визначенні [PERSON] Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року розміри щорічної допомоги, оскільки питання розміру щорічної допомоги вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку -застосуванню підлягає саме Закон, а не постанова. Конституційний суд неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, визначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. У зв'язку з викладеним вище, суд вважає вимогу позивача про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення в 2003-2009 році у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, за вирахуванням вже проведених виплат, в сумі 12\~586 грн. 60 коп. -обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України, або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства , який має вищу юридичну силу. Тому враховуючи вищезазначене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved