Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом, [PERSON] посилається на ті обставини, що він працював прохідником- вибуховиком 6 розряду ШСУ РУ ім. Кірова та через багаторічну роботу у шкідливих умовах втратив здоровя, так як захворів на професійне захворювання. У звязку із цим, йому було встановлено втрату професійної працездатності. Вперше за висновком МСЕК встановлено 30% втрати професійної працездатності з 01.07.1996р., а з 01.07.1998р. встановлено 30% втрати професійної працездатності через професійне захворювання безстроково. У зв'язку з виявленням професійного захворювання наказом № 632 від 24.07.1996р. йому відшкодовували шкоду із його особистого середнього заробітку за січень-березень 1996р. у розмірі 537,88 грн., який він не оскаржує. У подальшому, коли він працював підземним електрослюсарем 5 розряду на 27 дільниці шахти 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, 22.12.1998р. з ним стався нещасний випадок, що підтверджується актом за формою Н-1 від 28.12.1998р. за номером 2/12. Через нещасний випадок йому було встановлено додатково первинно 15% втрати професійної працездатності з 29.03.1999р., а всього 45%.. У подальшому даний відсоток втрати професійної працездатності не змінювався і з 01.07.05р. йому було встановлено 45% безстроково. У звязку із збільшенням втрати професійної працездатності через травму наказом № 435 від 20.04.1998р., згідно із п.25 Правил відшкодування..., йому було нараховано відшкодування втраченого заробітку виходячи із його середнього заробітку який він мав перед першою втратою професійної працездатності 537,88 грн. Однак він вважає, що цей середній заробіток станом на 29.03.1999р. було визначено невірно, оскільки згідно п.22 Правил відшкодування... середній заробіток належить коррегувати на час втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок та посадових окладів. З 03.07.1996 року до 29.03.1999 року на підприємстві для підвищення окладів і ставок був примінений коефіцієнт 1.97 на підставі СПА і П № 615 від 30.12.1997 року. Тому, вважає позивач, згідно з п.22Правил відшкодування.. середній заробіток станом на 29.03.1999р., тобто дату встановлення втрати працездатності у звязку з травмою )повинен був бути відкоригований на коефіцієнт 1,97 (537,88 грн. * 1,97) і складати 1059,62 грн. Для визначення базового середнього заробітку обмеження середнім заробітком по професії не передбачено законом. Отже з 29.03.1999р. йому повинні були платити по 476,83 грн. (1059,62 грн.(середній заробіток) *45%). Згідно наданої довідки ДП РУ ім Кірова від 30.09.2009 року № 40/23/354 про фактичний заробіток прохідника 6 розряду ,зарплата в січні 1998 року виросла в 2.898 раз (696.40 : 240.35),але збільшення регресних виплат на коефіцієнт зарплати не передбачено законом. З 01.07.2000 року на підставі СПАіП № 583 а/160від 15.06.2000 року на підприємстві для підвищення окладів (ставок) та відшкодування шкоди був примінений коефіцієнт 1.27.Відшкодування шкоди добровільно перераховано підприємством на коефіцієнт 1.27 із середнього заробітку по професії 683 грн 40 коп. (пункт 12 довідки розрахунок-перерахунок),в той час як згідно наданої довідки ДП РУ ім. Кірова середній заробіток по професії прохідник-вибуховик 6 розряду становить 1060.38 грн.,що більше середнього заробітку станом на 01.07.2000 року. Згідно з вимогами ПКМ України 1100 від 03.10.1997 року відшкодування шкоди при перерахунку на 100% не може перевищувати середній заробіток, в той же час відшкодування шкоди не може зменшуватись .Таким чином на приміненні коефіцієнту 1.27 він не наполягає .Відшкодування шкоди проводиться із середнього заробітку по професії і буде становити 477.17 грн. (1060.38 грн х 0.45%). У такому розмірі йому повинні були відшкодовувати втрачений заробіток до 01.04.2001р. Таким чином у результаті неправильного визначення його середнього заробітку, через порушення п.22,28 Правил відшкодування шкоди..., неправильно проводилось відшкодовування втраченого заробітку. З 01.04.2001р. вступив у дію ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і з цього часу відшкодування шкоди у виді щомісячних страхових виплат позивачеві робить ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі , на підставі тих даних, що були надані ДП РУ ім. Кірова, а оскільки підприємство відшкодування шкоди йому виплачувало в неправильному розмірі, то, відповідно, і ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі продовжило виплати відшкодовувати шкоди у заниженому розмірі 362,11 грн., у той час як повинно було 477,17 грн. Щомісяця йому недоплачували по 115,06 грн., усього недоплативши за період з 01.04.2001р. по 01.03.2002р. 1265,66 грн. (115.06 * 11 міс.) З 01.03.2002р. щомісячні страхові виплати були збільшені в 1,193 рази , і позивачеві стали платити по 432 грн.. В той час, як повинні були по 569,26 грн. (477,17 грн. * 1,193).Таким чином йому щомісяця недоплачували по 137,26 грн. Усього за період з 01.03.2002р. по 01.03.2003р. мені недоплатили 1647,12грн. ( 137.26 грн. * 12 міс.) З 01.03.2003р. сума щомісячних страхових виплат була збільшена в 1,182 рази, і сума страхових виплат склала 510,62грн. і йому повинні були щомісяця платити по 673.43грн. (569.26 грн. * 1,182)., тобто щомісяця недоплачували по 162,81грн. Таким чином за період з 01.03.2003р. по 01.03.2004р. йому було не доплачено 1953,72грн.(162,81 грн. * 12міс.). З 01.03.2004р. щомісячні страхові виплати були збільшені в 1,152рази , тому йому стали відшкодовувати шкоду у розмірі 588,23грн., В той час як повинні були платити по 775,29 грн. (673,43 грн. * 1,152), щомісяця недоплачуючи по 187,06 грн. Усього за період з 01.03.04р. по 01.03.05р. йому недоплатили 2244.72 грн. (185,36грн. * 12мес. ) З 01.03.2005р. страхові суми були збільшені в 1,238 разів, тому йому повинні були платити по 959,81 грн., (775,29 грн.* 1,238), а платили по 728,23грн., Таким чином йому щомісяця недоплачували по 231,58 грн. Усього за період з 01.03.05р. по 01.02.06р. недоплатили 2547,38грн. (231,58 грн. * 11 міс. ). Таким чином ВВД ФСС НВ України у м. Кривому Розі за період з 01.04.2001р. по 01.02.2006р. йому було недоплачено страхових виплат на суму 9658,60 грн., а з 01.02.2006р. йому повинні щомісяця виплачувати страхові виплати в розмірі 959,81 грн. Позивач не клопоче про поновлення терміну позовної давності, оскільки вважає, що згідно ст. 268 ЦК України по справах про відшкодування шкоди заподіяного здоров'ю строк позовної давності не застосовується, крім того він всі ці роки не знав про те, що його права порушувалися ДП РУ ім. Кірова, він гадав, що вони правильно відшкодовують йому шкоду, адже саме на них було покладено цей обов'язок, у т.ч. і обов'язок правильно перераховувати відшкодування шкоди. Також, згідно п. 43 Правил... якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника вчасно не визначена або не виплачена сума відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження будь-яким терміном. Позивач просить стягувати з ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі на його, [PERSON].,користь з 01.02.2006р. щомісячні страхові виплати відшкодуваннявтраченого заробітку в розмірі 959,81 грн., до зміни обставин, які змінюють перерахунок або припинення виплат., а так само стягнути з ВВД ФСС НВ України у м. Кривому Розі недоплату страхових виплат за періодз 01.04.2001р. по 01.02.2006р. 9658.60 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] підтримала думку свого довірителя та пояснила, що випадок, який стався із її довірителем є нестандартним, оскільки двічі його встановлювалася втрата професійної працездатності , вперше внаслідок професійного захворювання, а вдруге внаслідок нещасного випадку. Зміст спору в тому, що підприємством другий раз середній заробіток станом на 29.03.1999р. було визначено невірно, оскільки згідно п.22 Правил відшкодування... середній заробіток належить коригувати на час втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок та посадових окладів. З 03.07.1996 року до 29.03.1999 року на підприємстві для підвищення окладів і ставок був застосований коефіцієнт 1.97 на підставі СПА і П № 615 від 30.12.1997 року, але заробіток позивача не був відкоригований на цей коефіцієнт, у звязку з чим, у подальшому всі наступні виплати , які здійснювалися як підприємством ,так і Фондом, були обчислені невірно, у меншому розмірі. Крім того, представник позивача вважає, що на дані правовідносини не розповсюджується п.28 Правил відшкодування.... Просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції ФССНВ [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на ту обставину, що виплата ними проводиться в повному розмірі з тієї суми, яка була вказана в особистій справі позивача при передачі його до Фонду, з подальшим застосуванням коефіцієнтів, які встановлювалися Правлінням Фонду. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі . У разі якщо суд дійде іншого висновку, просила прийняти до уваги вимоги п.28 Правил відшкодування... та строк позовної давності. У судовому засіданні 28.07.2010 року представник Державного підприємства РУ ім. Кірова не був присутній, але у судових засіданнях, які передували цьому, проти позову заперечував, посилаючись та те, що призначення та виплата сум відшкодування шкоди здійснювалася ними на підставі діючого законодавства, колективного договору та галузевих угод. Перерахунок розмірів виплат щомісячних регресів проводився одночасно з підвищенням окладів на коефіцієнт фактичного збільшення тарифних ставок і посадових окладів. Ніяких порушень діючого законодавства ними при здійсненні перерахунку не було допущено. Просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що [PERSON]працював прохідником- вибуховиком 6 розряду ШСУ РУ ім. Кірова ( а.с. 7-9). Через багаторічну роботу у шкідливих умовах втратив здоровя, так як захворів на професійне захворювання. У звязку із цим, йому було встановлено втрату професійної працездатності та наказом по РУ ім.Кірова № 632 від 24.07.96 року йому у звязку з цим було призначено відшкодування шкоди , яке проводилось підприємством , виходячи із його середнього заробітку за професією прохідника 6 розряду , в сумі 537,88 грн. ( а.с.20). Визначена сума середнього заробітку не оскаржується позивачем. Вперше за висновком МСЕК [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності з 01.07.1996р., а з 01.07.1998р. встановлено 30% втрати професійної працездатності через професійне захворювання безстроково ( а.с.12,13,16,17). У подальшому, позивач працював підземним електрослюсарем 5 розряду на 27 участку шахти 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, 22.12.1998р. з ним стався нещасний випадок, що підтверджується актом за формою Н-1 від 28.12.1998р. за номером 2/12 ( а.с.10-11). Через нещасний випадок йому було встановлено додатково первинно 15% втрати професійної працездатності з 29.03.1999р., а всього 45%.. У подальшому даний відсоток втрати професійної працездатності не змінювався і з 01.07.05р. йому було встановлено 45% безстроково ( а.с.14,15,16,17, 18,19) У звязку із збільшенням втрати професійної працездатності через травму наказом № 435 від 20.04.1999р. по РУ ім.Кірова [PERSON] здійснено донарахування суми відшкодування шкоди ( а.с.21). Визначення розміру щомісячної суми відшкодування шкоди проводилось позивачеві на підставі його особистої заяви , згідно із п.25 Правил відшкодуваня..., тобто нараховано відшкодування втраченого заробітку виходячи із його середнього заробітку, який він мав перед першою втратою професійної працездатності 537,88 грн., що не протиречить діючому законодавству. Між тим, позивач вважає, що цей середній заробіток станом на 29.03.1999р. було визначено невірно, оскільки згідно п.22 Правил відшкодування... середній заробіток належить коригувати на час втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок та посадових окладів. З 03.07.1996 року до 29.03.1999 року на підприємстві для підвищення окладів і ставок був застосований коефіцієнт 1.97 на підставі СПА і П № 615 від 30.12.1997 року, тому, вважає позивач, згідно з п.22 Правил відшкодування.. середній заробіток станом на 29.03.1999р., тобто дату встановлення втрати працездатності у звязку з травмою )повинен був бути відкоригований на коефіцієнт 1,97 (537,88 грн. * 1,97) і складати 1059,62 грн., оскільки для визначення базового середнього заробітку обмеження середнім заробітком по професії не передбачено законом. Таким чином, з 29.03.1999р. йому повинні були платити по 476,83 грн. (1059,62 грн.(середній заробіток) *45%). З цією думкою суд не може погодитись у повному обсязі , виходячи із наступного. Відповідно постановам Кабінету Міністрів України від 26.05.1992р. №276, від 26.01.1993 р. № 46, від 02.06.1993 р. № 392, від 30.08.1993 р. № 671, від 02.12.1993 р., № 449 від 04.07.1994 р., № 974, від 20.10.1994 р. № 720, від 08.02.1995 р. № 102 і п. 28 Правил відшкодування шкоди..., необхідно проводити перерахунок страхових платежів шляхом множення розміру відшкодування шкоди, що склався на момент чергового підвищення тарифних ставок і посадових окладів на коефіцієнт їх фактичного підвищення, якщо колективний договір або галузева угода не передбачають більш пільгові умови перерахунку. Судом встановлено, що з 01.01.1998 року на підставі Спільної постанови дирекції і профкому РУ ім.Кірова від 30.12.1997 року № 1615 тарифи ( оклади) працівникам були збільшені в 1,97 рази, а розмір щомісячних регресних виплат в рахунок втраченого заробітку був на підставі Спільної постанови дирекції та профкому № 22/321 від 27.03.2001 року збільшений тільки у 1,178 разів. Суд вважає, що підприємство необгрунтовано занизило коефіцієнт росту регресних виплат до 1,178 замість 1,97. Згідно із абзацем 2 п.3.3 розділу № 3 Колективного договору РУ ім.Кірова на 1995 рік, який діяв на момент прийняття спільної постанови дирекції та профкому № 1615 зазначено, що перерахунок розміру відшкодування шкоди, завданої здоров"ю робітника проводиться одночасно з підвищенням тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві на величину їх фактичного підвищення, що відповідає вимогам абз.5 пункту 28 " Правил..." Відповідно до п.п.1.1 цього Колективного договору умови договору є обов"язковими для сторін, які його уклали ( а.с.131-134 ). Судом перевірялося фактичне підвищення заробітної плати у розглядуваний період. Згідно довідок РУ ім.Кірова № 40-23\\352 від 30.09.09 року про середньомісячну заробітну плату підземного прохідника- вибуховика 6-го розряду ш.№ 1 ім.Артема з додаванням до неї особових рахунків в кількості не менш 3-х осіб за професію позивача за період за грудень 1997 року та січень 1998 року , убачається, що у січні 1998 року по підприємству фактично відбувся ріст середньомісячної зарплати. Так, у грудні 1997 року середньомісячна зарплата працівників за професію позивача склала 240,35 грн., а у січні 1998 року 696,40 грн( а.с.200). Позивач вважає, що його середній заробіток , який брався для розрахунку регрес- них виплат на момент другого нещасного випадку на підставі п.22 « Правил відшкодування...» повинен був відкоригований з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу ( дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров»я. Таким чином, він повинен складати 537,88 х 1,97 = 1059,62 і саме від цієї суми повинні бути нараховані страхові виплати ( 1059,62 х 45%) = 476,83 грн. Між тим, суд вважає, що застосування саме такого розміру середнього заробітку при розрахунку щомісячних сум регресних виплат буде суперечити як фактичним обставинам справи, а саме дійсному розміру середнього заробітку відповідного працівника, який був станом на 01.01.98 року, так і вимогам « Правил відшкодування…» Постановою КМ України від 03.10.1997 р., № 1100 затверджені "Зміни й доповнення, що стосуються правил відшкодування власником підприємства, установи й організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків", відповідно до якого п.28 доповнений абзацом 6 такого змісту: "Перелічений або нарахований розмір втраченого заробітку в перерахуванні на 100% втрати професійної працездатності не може бути більшим, від місячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або в перерахуванні на повний календарний місяць роботи". Вимоги п.28 абзацу 6 "Правил відшкодування шкоди..." у частині перерахунку повинні здійснюватися тільки у випадку підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідних працівників підприємства. Три цьому, перелічений розмір заробітку в перерахуванні на 100% втрати працездатності необхідно порівнювати із середньомісячним заробітком відповідного працівника, у який включається заробітна плата за той місяць у якому провадилося підвищення тарифних ставок (посадових окладів) по відповідній професії (за підсумками роботи за рік, вислугу років і ін.) за попередній календарний рік. У всіх випадках перерахунку розміру відшкодування, а також у випадку неритмічної роботи підприємства певний розмір втраченого заробітку коригуванню убік зменшення не підлягає (п.9 правил), тобто підприємство не має права зменшувати розмір втраченого заробітку, що склався на момент підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Встановлений раніше розмір відшкодування залишається без змін доти, поки під час чергового підвищення тарифних ставок він не перевищить (у перерахуванні на 100% втрати працездатності середньомісячний заробіток відповідного працівника), і тільки тоді він збільшується. Середній заробіток позивача обрахований із застосуванням коефіцієнту 1,97 складає 1059,62 грн., тобі як середній заробіток по професії прохідника- вибуховика 6-го розряду складав 696,40 грн. , тому саме ця сума повинна братись до уваги при подальших розрахунках. З 01.07.2000 року на підставі СПАП № 583а/160 від 15.06.2000 року відшкодування шкоди було збільшено добровільно на коефіцієнт 1.27 , тобто [PERSON] повинні були виплачувати щомісячно (696,40х1.27= 884,43 грн.х 45%:100% ) 398 грн., а фактично платили по 362,11 грн. щомісячно, недоплачуючи по 35 грн.89 коп. З 01.04.2001р. вступив у дію ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і з цього часу відшкодування шкоди у вигляді щомісячних страхових виплат позивачеві почав здійснювати ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі , на підставі тих даних, що були надані ДП РУ ім. Кірова, а оскільки підприємство відшкодування збитку йому виплачувало в неправильному розмірі, то, відповідно, і ВВД ФСС НВ у м. Кривому Розі продовжило йому відшкодовувати шкоду у заниженому розмірі -362.11 грн., у той час як повинно було 398,00 грн., щомісяця йому недоплачували по 35 грн.89 коп., усього недоплатили за період з 01.04.2001р. по 01.03.2002р. 394,79грн. (35,89 грн. х 11 міс.) З 01.03.2002р. щомісячні страхові виплати були збільшені у 1,193 рази і [PERSON] почали платити по 432.00 грн., в той час як повинні були платити по 474,81 грн. (398,00 грн. х 1,193). Таким чином йому щомісяця недоплачували по 42,81 грн. Усього за період з 01.03.2002р. по 01.02.2003р.включно йому недоплатили 513,72 грн. (42.81 грн. х 12 міс.). З 01.03.2003р. сума щомісячних страхових виплат була збільшена в 1,182 рази, і йому стали платити - 510.00 грн., однак, повинні були щомісяця платити по 561,23 грн. (474,81грн. х1,182). Таким чином, щомісяця недоплачували по 50,61 грн. За період з 01.03. 2003р. по 01.02.2004р.включно йому було недоплачено 607,27 грн.(50,61 грн. х12міс.). З 01.03.2004 року сума щомісячних страхових виплат була збільшена 1,152 рази і позивачу стали платити по 588,23 грн., а повинні платити по 646,54 грн. ( 561,23х1,152). Таким чином недоплачували щомісяця по 58.31 грн. За період з 01.03.2004 року по 01.02.2005 року включно [PERSON] було недоплачено 699,68 грн. З 01.03.2005 року страхові суми були збільшені в 1,238 рази і [PERSON] стали платити по 728,23 грн., а повинні були платити по 800,42 грн. ( 646,54х 1,238 грн.), тобто щомісячно недоплачували по 72,19 грн.до моменту його звернення до суду у березні 2006 року. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за час, який не перевищує трьох років на момент звернення до суду. Так, згідно Постанови Пленуму від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - " виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Позивач звернувся до суду 21.03.2006 року, а просить стягнути з відповідача суму недоплат за період з 01.04.2001 року по 01.02.2006 року, але заявлені вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки в межах позовної давності правильним є нарахування стягнення з 21.03.2003 року та в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, за період з 21.03.2003 р. по 01.02.2006 року [PERSON] недоплачені страхові виплати в сумі 2115 грн.97 коп. , зазначена сума підлягає стягненню з відділення виконавчої дирекції Фонду. Всі розрахунки відшкодування шкоди проведені ним з урахуванням вимог про граничну суму із якої сплачуються страхові внески до Фонду. Довідка про граничні суми надана ФСС НВ і знаходиться в справі ( а.с.183). Також відповідач повинен виплачувати позивачеві щомісячно страхові виплати в сумі 800 гривень 42 копійки, починаючи з 01.02.2006 р. до зміни обставин, які тягнуть перерахунок щомісячних страхових виплат згідно діючому законодавству України. Згідно із ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" сторони у справі звільнені від державного мита, тому вказані витрати суд відносить на рахунок держави, але з відповідача підлягають на підставі ст.88 ЦПК України стягненню витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді. На підставі наведеного та

Outcome: partial