Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Талалаївському районі та зобовязання здійснити нарахування і виплату доплати до пенсії як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12 2009 року, з 01.01.2010 року по день ухвалення рішення в справі. В позовній заяві вказує, що вона знаходиться на обліку в УПФУ в Талалаївському районі і отримує пенсію за віком. Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни і на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом, зокрема і 30 відсоткове підвищення пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги. Але відповідач зазначену допомогу їй не нараховує, дане підвищення не виплачує, посилаючись на відсутність надходжень з Державного бюджету України, що є безпідставним. Такі неправомірні дії відповідача порушують її законні права та позбавляють права на отримання щомісячної доплати до пенсії в належному розмірі, що свідчить про нехтування правами громадян з боку відповідача, тому і просить суд визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Талалаївському районі щодо не нарахування їй підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача здійснити перерахунок її пенсії з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12 2009 року, з 01.01.2010 року по день ухвалення рішення в справі. В судове засідання позивачка [PERSON], не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач УПФУ в Талалаївському районі в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення, в просить розглянути справу без участі представника УПФУ та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та не визначено нормативними актами, які органи влади повинні виплачувати підвищення пенсій, за рахунок яких джерел та коштів, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Крім того, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України, за рахунок інших джерел фінансування державна соціальна підтримка дітей війни не здійснюється, а отже для стягнення з рахунків Пенсійного фонду України відсутні правові підстави. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. Позивачка [PERSON] віднесена до категорії дітей війни, так як народилась 12 вересня 1940 року, що підтверджується копією паспорта (а.с.__), знаходиться на обліку в УПФУ в Талалаївському районі, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.___). УПФУ в Талалаївському районі не заперечує того факту, що позивачка є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Водночас, ст. 7 цього Закону передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»- текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка набрала чинності з 01.01.2008 року викладено в новій редакції, а саме положення даної норми передбачало, що діти війни (крім тих, на які поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 цього Закону було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, ч.2 ст. 56, ч.2 ст. 62, ч.1 ст. 66, пп. 7,9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст.71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. з урахуванням ст. 111 цього Закону. Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів даної статті Конституції та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, УПФУ в Талалаївському районі мало б нараховувати позивачці [PERSON] доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України» ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нарахувати та здійснити позивачці відповідні виплати. Пунктом 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107 текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції (набрала чинності з 01 січня 2008 року): «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України «У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61,62,63,66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України)» від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. №107 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином, стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є діючою в своїй первісній редакції на підставі того, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст. 152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Талалаївському районі повинне було нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» у редакції цього Закону від 18.11.2004 року № 2195- IV, поновили свою дію з 22 травня 2008 року і діяли також протягом 2009 -2010 років. Законом України „Про Державний бюджет України на 2009 рік дія цієї статті Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не була зупинена і, відповідно, у 2009 році продовжує діяти норма, згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 71 Закону України Про державний бюджет України на 2009 рік Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Таким чином, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року, який опублікований 30.04.2010 року і застосовується з 01 січня 2010 року, дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дійте війни не зупинена, тому і у 2010 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни. З матеріалів справи вбачається, що УПФУ в Талалаївському районі Чернігівської області позивачці [PERSON] у 2007 році щомісячне підвищення дітям війни не виплачувалось, у січні - березні 2008 року дане підвищення виплачувалось в розмірі 47 гривень, у квітні червні 2008 року в розмірі 48 грн. 10 коп., у липні-вересні 2008 року в розмірі 48 грн. 20 коп.,із жовтня 2008 року по червень 2010 року в розмірі 49 грн. 80 коп. щомісячно. (а.с._____). Даний розмір встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Разом з тим частиною 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, положення даної постанови Кабінету Міністрів України не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору. Отже, у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.08.2008 року і по даний час позивачці [PERSON] нарахування та виплата щомісячної соціальної допомоги здійснювалась з порушенням чинного на час виплати законодавства, а тому недоотримані виплати підлягають перерахунку та виплаті. Таким чином, відповідач зобовязаний здійснити перерахунок пенсії позивачці [PERSON], починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року і по даний час, згідно вимог чинного законодавства України, так як ним було порушено право позивача як дитини війни на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, оскільки управління Пенсійного фонду України в Талалаївському районі неправомірно не нараховувало і не виплачувало їй підвищення до пенсії у встановленому законом розмірі у даний період. Як свідчить позиція і практика Європейського Суду, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання щомісячної соціальної допомоги дітям війни, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, відповідач УПФУ в Талалаївському районі - як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни та рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року і виплатити позивачці [PERSON] доплати до пенсії у розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Доводи відповідача проте, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України, за рахунок інших джерел фінансування державна соціальна підтримка дітей війни не здійснюється, а отже для стягнення з рахунків Пенсійного фонду України відсутні правові підстави, не відповідають нормам чинного законодавства. Так, згідно ст. 113 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що в разі недостатності виділених з Державного бюджету України коштів по бюджетних програмах, повязаних з розмежуванням джерел виплати пенсій між Державним бюджетом України та Пенсійним фондом, пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду України. Доводи УПФУ про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених відповідно до цього Закону, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни надбавка до пенсії дітям війни має нараховуватись виходячи саме з розміру мінімальної пенсії за віком. Положення ч. 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування мінімальної пенсії за віком для розрахунку інших, повязаних з нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 вказаної статті. Враховуюче наведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності і співставленні, а також приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду достатніх доказів в спростування доводів позивачки і відповідно в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови позивачці підвищити пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, визнати дії відповідача щодо відмови підвищити пенсію позивачці на 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправними та зобовязати відповідача нарахувати та виплати позивачці надбавку до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12 2009 року, з 01.01.2010 року по 14.07.2010 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 8 гривень 50 державного мита та 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial