Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання дій протиправними, стягнення не отриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення. Свій позов обґрунтовує тим, що він являється ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, 1 категорія, та є інвалідом другої групи, інвалідність повязана з ліквідацією аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області. Згідно ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам 1 і 2 групи 5 мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання, органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених ч. 4 ст. 48 , надається одна із них за вибором особи. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Станом на січень 2009 року мінімальна заробітна плата становила 605 гривень. За 2009 рік допомогу на оздоровлення він не отримував. З приводу виплати не отриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік позивач письмово звертався до Управління праці і та соціального захисту населення Броварської міської ради, на що отримав відповідь про те, що Управління праці і соціального захисту населення Броварської міської ради нарахувало щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 грн. , але взагалі не виплачувало кошти в звязку з арештом рахунків виконавчою службою. Позивач вважає що це не є підставою для невиплати йому законної грошової допомоги у повному обсязі. Згідно ст. 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи передбачено особливості внесення змін до цього Закону де вказано: дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім внесення змін до цього закону В рішенні Конституційного Суду України № 10 -рп. від 22.05.2008 року зазначено: п. 5.3. У рішенні від 14 грудня 2000 року № 15-рп /2007 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) Конституційний Суд України зазначив, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують з боку будь-яких органів державної влади. Обовязок виконання рішення конституційного суду є вимогою Конституції України. Ухвалюючи рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, на необхідність додержання положень ст. 1,3,6,8,19,22,95,96 Конституції України, ст. 27 ч.2 ст. 38 Кодексу при підготовці прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет. Ця рекомендація ґрунтується на правових позиціях суду, висловлених з зазначенням рішення, відповідно до яких: ст. 38 Кодексу конкретизує вимоги частини другої ст. 95 Конституції України щодо змісту Закону про Державний бюджет, у сукупності вказані статті Кодексу і Конституції України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися законом про Держбюджет становлення тільки доходів та видатків держави на загально суспільні потреби, а тому закон про держбюджет не може скасовувати та змінювати обсяг прав і обовязків пільгу компенсацій і гарантій передбачених іншими законами України. У звязку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що "Зупинення норм про державний бюджет України дії інших законів України, щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин ніж передбачений законами України, не відповідає ст. 1,3,ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 8 ч. 2 ст. 19, статтям 21,22 п. 1 ч. 2 ст. 92 , ч.І, 2,3, ст. 95 Конституції України. Оскільки Верховна Рада України і Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме ст. Закону України Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, а не вказані постанови Кабінету Міністрів України. Згідно до Закону України від 05.10.2006 року Про внесення змін до закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи було доповнено вказаний закон ст. 71, згідно якої дія положення цього закону не може призупинятися іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Пункт 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя встановив, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України , постанови Верховної Ради України , постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України , нормативно - правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерства і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність, як Конституції так і закону. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10 -рп/2008 справа 3 1-28/2008, та від 11 жовтня 2005 року. № 8- рп /2005 справа № 1-21/2005 встановлено: Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796 -XII визначає основні положення про реалізацію конституційного права громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону життя і здоров'я. Оскільки згідно ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням його права шкоди Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, недопустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформував правову позицію. Згідно Конституції і закону України виділяють категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту зі сторони держави. Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп (справи щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України ) вищевказана норма закону була визнана неконституційною. Згідно до ч. 2 ст. .152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність. У відповідності Постанови Верховного суду України від 11 листопада 2008 р при розгляді аналогічного питання було зазначено, що огляд на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, що передбачені законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи необхідно було керуватися статтями 50, 54 цього закону , а не Постановою Кабінету міністрів України від 03 січня 2002 р. № 1 ГІро підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фіксування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. На звернення 17 громадських Чорнобильських організацій Верховний Суд України листом від 31.07.2008 року № 21-5/2008 повідомив: "Рішення Конституційного Суду України, постанова Пленуму Верховного Суду України та викладені в них правові позиції є обовязковими для суддів, під час розгляду ними справ. Європейський Суд з прав людини крім зобовязання по відшкодуванню матеріальної шкоди , зобовязує відшкодувати моральну шкоду Своїм листом від 13.01.2009 року № 4-17-17/12 Секретаріат Конституційного Суду України повідомив : 3 1999 року по 2008 рік Конституційним Судом України приймалися рішення, які стосувалися фінансування та виплати пенсії, пільг та компенсацій громадянам, в тому числі громадянам постраждалим в наслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 150 Конституції України та ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України рішення Конституційного Суду є обовязковим до виконання, остаточними та оскарженню не підлягають. Рішення Конституційного Суду мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади, тому додаткових доручень для їх виконання не потрібно. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з"явився позов не визнала повністю, надала заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідно позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Відповідно до посвідчення [PERSON] являється особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи (Категорії 1). Має право на пільги і компенсації встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи посвідчення, видане Київською облдержадміністрацією 08 серпня 1995року серія А № 046099. Згідно вкладки № 150993 [PERSON] В.1. являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС . Відповідно до посвідчення [PERSON] є інвалідом II групи і має право на пільги, встановлені Законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, посвідчення видане 06 вересня 1995 року серії Б № 104561. Відповідно до заяви від 01 березня 2010 року [PERSON] звертався до начальника Управління праці та соціального захисту населення Броварської райдержадміністрації з проханням виплатити недотриманні грошові суми на оздоровлення за 2009 рік. Відповідно до листа Управління праці і соціального захисту населення від 09.03.2010 року № 765 позивачу надана відповідь на його заяву від 01 березня 2010 року в якій зазначено, що позивачу була нарахована щорічна допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених Законом "Про Державний бюджет України" на 2009 рік та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в сумі 120 грн.. Оскільки позивачеві була нарахована, але не проведена виплата допомоги за 2009 рік, тобто після 22 травня 2008 року прийняття рішення Конституційним Судом України, тому при проведенні виплат відповідач має керуватись нормою, яка була чинна після внесення відповідних змін, тому це дає суду підстави для задоволення позову щодо зобов"язати УПСЗН Броварської міської ради перерахувати одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2009 рік відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку пять мінімальних заробітних плат та зобовязати відповідача доплатити йому недоплачену суму щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням проведених виплат.

Outcome: approved