Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

1 квітня 2010 року Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовну заяву підписав та подав його представник [PERSON] Позов обґрунтовано наступними обставинами. 03.04.2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір добровільного страхування № 091-07-0783-20, предметом якого були майнові інтереси Позивача, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням належним Позивачу автомобілем марки SKODA FABIA SEDAN, 2007 року виготовлення, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Під час терміну дії договору 12 липня 2008 р. стався страховий випадок і до 28.07.2008 року Відповідачу було надано всі документи, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків. У визначений умовами договору страхування строк до 13.08.2008 року Відповідач не склав страховий акт і не здійснив виплату страхового відшкодування до 22.08.2008 року, а безпідставно відмовив у здійсненні страхового відшкодування. Лише за рішенням Київського районного суду м. Полтави у цивільній справі № 2 4444/2008 року з Відповідача було стягнено 31716 грн. 56 коп. страхового відшкодування. Позивач посилався на те, що в порядку виконання рішення суду частину належних Позивачу коштів у розмірі 30131,00 грн. було сплачено визначеному у договорі страхування вигодонабувачу - Філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» 26.05.2009 року, а решту у розмірі 1585,56 грн. було виплачено лише 12.06.2009 року. Заявляв, що внаслідок такого прострочення йому було заподіяно збитків наступним. Зазначав, що 06.04.2008 року між згаданим банком і Позивачем було укладено Кредитний договір № 3472-КТ, за яким валютою кредитування є долар США, а тому внаслідок порушення Відповідачем зобовязання, що мало вияв у несвоєчасному здійснені страхового відшкодування, Позивачу Відповідачем було заподіяно збитки у розмірі 18136 грн. 49 коп. різниці між сумою, на яку Позивач мав право погасити кредит при належному і своєчасному виконанні Відповідачем своїх договірних зобовязань та між тією, на яку було погашено станом на день фактичного і остаточного виконання. Позивач просив суд притягнути Відповідача до відповідальності за порушення грошового зобовязання. На думку Позивача, за період прострочення Відповідач повинен був сплатити суму боргу 31716 грн. 56 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , тобто 36252, 03 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, які за період з 23.08.2008 року по 12.06.2009 року за 293 дні становлять 763,81 грн. Стверджував, що різниця між сумою боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 4535, 47 грн. Посилаючись на те, що зобовязання Відповідача за договором страхування було забезпечено неустойкою у вигляді пені, просив про стягнення 8781 грн. 75 коп. Стверджував, що Відповідач у добровільному порядку не сплатив йому згаданих коштів. У судовому засіданні представник Позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Отримавши копію позовної заяви, Відповідач не надав суду заперечень проти позову. Відповідач належним чином повідомлений про день і час проведення судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки, але його представники у судове засідання не зявилися. Від Відповідача до суду не надійшло повідомлення про причини неявки його представників. За таких обставин, відповідно до ст.ст.169 та 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Позивача [PERSON] не заперечував проти проведення заочного розгляду даної справи, а тому , відповідно до ст. 225 ЦПК України, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 2 4444/2008 року, оцінивши надані докази та заслухавши пояснення представника Позивача [PERSON] суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про наявність наступних підстав для повного задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі договору страхування між Позивачем, як страхувальником та споживачем страхових послуг, та Відповідачем, як страховиком і виконавцем страхових послуг, склалися договірні правовідносини у сфері страхування, які регулюються як умовами самого договору, так і положеннями ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про захист прав споживачів», Цивільного Кодексу України та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування», ст. 979 ЦК України та умов договору, Відповідач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування. Відповідно до пункту 6.4.10. договору страхування, страхове відшкодування Відповідач повинен був здійснити протягом 7 робочих днів після складення страхового акту. Тобто, здійснення страхового відшкодування сторони повязали із настанням згаданої обставини. А відповідно до пункту 6.4.8. згаданого договору Відповідач повинен був скласти страховий акт по згаданій події в термін 12 робочих днів після того, як йому було надано всі документи, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків. Матеріалами цивільної справи № 2 4444/2008 року, яка знаходиться в Київському районному суді м. Полтава підтверджується те, що станом на 28.07.2008 року Відповідачу було надано згадані документи. Крім того, ця обставина була визнана представником Відповідача по згаданій справі і це визнання зафіксовано на аудіо записі судового засідання. Відповідач не надав суду доказів проти даної обставини. З огляду на це суд вважає обґрунтованим посилання Позивача та його представника [PERSON] на те, що Відповідач повинен був скласти страховий акт по згаданій події не пізніше 13.08.2008 року. Те, що Відповідач у згаданий строк не склав згаданий акт, суд розцінює, як невиконання Відповідачем своїх договірних зобовязань та як недотримання ним вимог щодо надання страхових послуг належної якості. Суд погоджується з доводами Позивача про те, що здійснення цієї виплати є невигідним для Відповідача, а тому він недобросовісно перешкоджав настанню згаданої відкладальної обставини складенню страхового акту і саме тому безпідставно відмовив у виплаті по даному страховому випадку страхового відшкодування. Відповідно до частини 3 статті 212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Тому при вирішенні питання про дату, не пізніше якої Відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування, суд виходить з того, що страховий акт складено в термін 12 робочих днів після того, як страховику було надано всі документи, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, тобто не пізніше 13.08.2008 року, та з того, що виплату Відповідач повинен був здійснити призначеному у договорі страхування вигодонабувачу - Філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» протягом 7 робочих днів після складення страхового акту, тобто не пізніше 22.08.2008 року. Відповідно до ст. ст. 610 та 612 ЦК України, невиплату страхового відшкодування Відповідачем, суд розцінює як порушення зобовязання і вважає, що його прострочення настало з 23.08.2008 року. Суд вважає переконливими твердження Позивача про те, що прострочення частини боргу у розмірі 30131,00 грн. тривало з 28.08.2008 року до 26.05.2009 року, а решти 1585,56 грн. 12.06.2009 року, оскільки надані на підтвердження даної обставини довідки банку є належними доказами, які суд бере до уваги. На підставі довідки банку, яку суд приймає як належний доказ, судом встановлено, що курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ, станом на 22.08.2008 року становив: 484 грн. 38 коп. до 100 доларів США. А тому суд погоджується із твердженням Позивача про те, що за умови належного і своєчасного здійснення Відповідачем виплати страхового відшкодування, 22.08.2008 року на погашення кредиту могло і повинно було бути зараховано: 31716,56 : 4,8438 = 6547 доларів 87 центів США. На підставі довідки банку, яку суд приймає як належний доказ, судом встановлено, що курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ, станом на 26.05.2009 року становив 761 грн. 58 коп. до 100 доларів США, а станом на 12.06.2009 року - 761 грн. 03 коп. до 100 доларів США. А тому за рахунок 30131,00 грн., які надійшли на рахунок вигодонабувача 26.05.2009 року, на погашення кредиту могло бути зараховано лише : 30131,00 : 7,6158 = 3956 долари 28 центи США. А за рахунок 1585,56 грн., які надійшли на рахунок вигодонабувача 12.06.2009 року, на погашення кредиту могло бути зараховано лише: 1585,56 : 7,6103 = 208 доларів 34 центи США. Тобто всього було зараховано лише: 3956,38+208,34= 4164 долари 72 центи США. Таким чином з вини Відповідача Позивач був позбавлений можливості за рахунок коштів страхового відшкодування сплатити на погашення кредиту: 6547 доларів 87 центів США - 4164 долари 72 центи США = 2383 долари 15 центів США. З огляду на це суд приходить до висновку, що внаслідок порушення Відповідачем права Позивача на належну якість страхових послуг безпідставною відмовою у страховому відшкодуванні та його невиплатою у обумовлені договором страхування строки, Позивачу було заподіяно збитків. Відповідно до ст. 611 ЦК України, порушення Відповідачем зобовязань настають, встановлені договором або законом правові наслідки, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України, Позивач, якому завдано збитків у результаті порушення його цивільного права на своєчасне отримання страхового відшкодування, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) Позивач , як споживач, має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Відповідно до ч.3 ст. 623 ЦК України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги. А тому суд вважає за необхідне використати показники курсу долара на день фактичної сплати коштів. Еквівалентом згаданих 2383 долари 15 центів США у гривні по курсу гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ, станом на день остаточного розрахунку 12.06.2009 року, який становив 761 грн. 03 коп. до 100 доларів США, є : 2383,15 х 7,6103= 18136 грн. 49 коп. Відповідач у добровільному порядку не відшкодував Позивачу заподіяних збитків, чим порушив його право на таке відшкодування, а тому воно підлягає захисту судом. Виходячи з цього, суд вважає, що стягненню з Відповідача на користь Позивача на відшкодування збитків підлягає 18136 грн. 49 коп. При цьому суд виходить з того, що кошти на відшкодування збитків Відповідач, як боржник у зобовязанні, повинен сплатити Позивачу, як кредитору, а не вигодонабувачу за договором страхування, який, відповідно до статті 985 ЦК України та частини 4 статті 3 Закону України «Про страхування», має право на отримання лише страхового відшкодування і тому, відповідно до статті 985 ЦК України, не є кредитором, а лише третьою особою у зобовязанні. Суд вважає обґрунтованим посилання Позивача та його представника [PERSON] відносно того, що зобовязання виплатити страхове відшкодування є грошовим. ЦК України не містить визначення того, які правовідносини є грошовим зобовязанням. Відповідно до статті 8 ЦПК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Суд враховує позицію та розяснення Верховного Суду України з даного питання. Так Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі: головуючого - Яреми А.Г., суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Романюка Я.М., Терлецького О.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Особи 1 до Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Е." про стягнення страхового відшкодування, збитків, пені та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ВАТ "АСК "Е." на рішення Солом'янського районного, суду м. Києва від 13.05.2005 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30.08.2005, в Ухвалі від 02.08.2006 , вказала, що «…при вирішенні питання про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань за договорами страхування, суду слід було обговорити питання про застосування ст. 625 ЦК України ( 435-15 ), яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання». Задовольняючи дану вимогу суд виходить з того, що обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлено необхідністю компенсації стороною, що порушила грошове зобовязання, втрат, яких кредитор зазнав внаслідок зростання цін за весь час прострочення, а визначені ст. 625 ЦК України три проценти річних не слідує змішувати і ототожнювати з неустойкою, оскільки, враховуючи положення статті 536 ЦК України, вони фактично за своєю правовою природою є не мірою відповідальності, а платою за користування Відповідачем під час прострочення чужими грошовими коштами коштами Позивача, і стягуються незалежно від вини Відповідача, як боржника. Відповідач у обумовлений договором строк не виплатив страхове відшкодування, тобто прострочив виконання грошового зобовязання за договором страхування. Відповідно частини 2 статті 625 ЦК України, Відповідач повинен був сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором страхування інший розмір процентів не встановлений. Законом інший розмір процентів не встановлений. Виходячи з того, що за згаданий період прострочення з 23.08.2008 року по 12.06.2009 року індекси інфляції становили: за 2008 рік : серпень 99,9 Вересень 101,1 Жовтень 101,7 Листопад 101,5 Грудень 102,1 за 2009 рік: Січень 102,9 Лютий 101,5 Березень 101,4 Квітень -100,9 Травень 100,5 то загальний для всього періоду прострочення коефіцієнт індексу інфляції складає: 0,999 х 1,011 х 1,017х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005= 1,143 А тому суд приходить до висновку про те, що Відповідач повинен був сплатити Позивачу суму боргу 31716 грн. 56 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі: 31716, 56 х 1,143 = 36252, 03 грн. На підставі довідок банку та пояснень представника Позивача, судом встановлено, що страхове відшкодування було сплачено без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також без трьох процентів річних від простроченої суми, розмір яких за 293 дні прострочення становить: 31716,56 х 3% : 365 х 293 = 763,81 грн. Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає 763 грн. 81 коп. три проценти річних та різниця між сумою боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сумою самого боргу, яка становить: 36252,03 - 31716, 56 = 4535, 47 грн. Суд погоджується з доводами Позивача та його представника про те, що ці кошти мають бути стягнуті на користь Позивача, а не на користь вигодонабувача за договором страхування, який має право на одержання лише страхового відшкодування, оскільки у даному зобовязанні саме Позивач виступає кредитором, як сторона по договору страхування - як страхувальник, а вигодонабувач, відповідно до статті 985 ЦК України, є лише третьою особою, на користь якої було укладено згаданий договір і не має права на отримання згаданих коштів. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ЗУ «Про страхування» та статті 992 ЦК України за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування страховик несе майнову відповідальність шляхом спати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування. Судом встановлено, що відповідно до пункту 6.4.10. договору страхування, розмір пені становить 0,1% від розміру страхового відшкодування, несплаченого у строк, визначений договором, за кожний день прострочення. Судом встановлено, що Відповідач у добровільному порядку не сплатив згадану пеню, а, отже, порушив право позивач на її отримання, яке виникло 23.08.2008 року, а статусу порушено набуло з 13.06.2009 року. Оскільки розмір належного Позивачу страхового відшкодування становить 31716,56 грн., то розмір пені за один день прострочення цієї суми з 23.08.2008 року по 26.05.2009 року (276 днів) становить: 31716,56 х ,0,1 % = 31,72 грн./ за день. А після часткової сплати боргу 26.05.2009 року з 26.05.2009 року по 12.06.2009 року (17 днів) розмір пені за один день прострочення залишку боргу становить: (31716,56 - 30131,00) х 0,1 % = 1585,56 х ,0,1 % = 1,59 грн./ за день. А тому стягненню з Відповідача за весь період прострочення підлягає пеня у розмірі: 31,72 х 276 + 1,59 х 17 = 8754, 72 + 27,03 = 8781 грн. 75 коп. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ЗУ «Про страхування» пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування Відповідач повинен сплатити не вигодонабувачу (який має право на отримання лише самого страхового відшкодування), а безпосередньо Позивачу. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що відповідно до преамбули Закону України „Про страхування, діяльність страховика це надання страхових послуг, а отже Відповідач є виконавцем послуг по задоволенню потреб громадян та юридичних осіб у особистому або майновому страхуванні, чи у страхуванні відповідальності. Позивач є одним із споживачів послуг Відповідача а саме споживачем послуги по задоволенню потреби у страховому захисті майнових прав та інтересів відносно вищезгаданого автомобіля (п.3, 22 статті 1 Закону України „Про захист прав споживачів). Відповідно до п.2 статті 4 та статті 6 Закону України „Про захист прав споживачів, Позивач, як споживач, має право на належну якість послуг, які надаються Відповідачем. Безпідставною та незаконною відмовою у виплаті страхового відшкодування та його невиплатою у визначений договором страхування строк Відповідачем було порушено права Позивача, як споживача, як страхувальника. А тому такі права підлягають захисту судом. Судові витрати суд розподіляє наступним чином. Оскільки позовні вимоги Позивача суд задовольняє повністю, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, Позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з Відповідача понесені Позивачем і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. Позивач не сплачував судового збору, оскільки його звільнено від його сплати відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому судовий збір у розмір 322 грн. 18 коп. підлягає стягненню з Відповідача в доход держави. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать є, зокрема витрати на інформаційно-технічне забезпечення та витрати на правову допомогу. У попередньому судовому засіданні протокольною ухвалою суду до участі у даній справі в якості осіб, які надають правову допомогу, було допущено адвоката [PERSON] та Фізичну особу підприємця [PERSON]А.(далі ФО-П), які є фахівцями у галузі права і за законом мають право на надання правової допомоги. Суду надано акт, який є документальним підтвердженням того, що правова допомога Позивачу та його представнику адвокатом [PERSON] була надана на протязі 20 годин. Відповідною квитанцією було документально підтверджено, що витрати на оплату правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON] становлять 5000 грн. 00 коп. Суду надано звіт, який є документальним підтвердженням того, що правова допомога Позивачу ФО-П [PERSON] була надана на протязі 10 годин. Відповідною квитанцією було документально підтверджено, що витрати на оплату правової допомоги, наданої ФО-П [PERSON] становлять 3536 грн. 00 коп. Загальний розмір витрат, понесених Позивачем на правову допомогу, складає : 5000,00 + 3536,00 = 8536 грн. 00 коп. А загальна кількість годин роботи осіб, які надавали правову допомогу Позивачу, складає : 20 + 10 = 30 годин. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Проте, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ч. 2 ст. 84 ЦК України набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. На день вирішення даної справи такий закон чинності не набрав. А тому відповідно ч. 2 ст. 84 ЦК України, до набрання чинності згаданим законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 40 відсотків мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року №1646-VI, станом на день вирішення справи розмір мінімальної заробітної плати становить 884, 00 грн., а тому 40 відсотків мінімальної заробітної плати складає 353 грн. 60 коп. Позивачу правова допомога загалом надавалася на протязі 30 годин. А тому загальний граничний розмір компенсації становить: 353,60 грн. /за годину х 30 годин роботи = 10608 грн. 00 коп. Отже, розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу - 8536 грн. 00 коп. не перевищує граничного. Присуджуючи дану компенсацію у розмірі 8536 грн. 00 коп. суд враховує те, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-23/2009 від 30.09.2009 року за конституційним зверненням громадянина [PERSON] «3.2. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати… Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.» При цьому суд виходить з того, що Позивач отримав правову допомогу саме у визначених ним обсягах і формах. Доданими до позовної заяви платіжними документами, документально підтверджено, що на оплату ІТЗ Позивачем понесено витрати в розмірі 120 грн. 00 коп. , розмір яких відповідає положенням Постанови КМУ від 21 грудня 2005 р. N 1258 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів» для даної категорії справ спору майнового характеру. З огляду на це загальний розмір понесених Позивачем судових витрат становить: 8536 грн. 00 коп. + 120 грн. 00 коп. = 8656 грн. 00 коп.

Outcome: approved