Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "Тепловозоремонтний завод", в якому посилаючись на те, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, був звільнений 22.05.2009 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, проте не отримав розрахунку при звільненні, просить стягнути заборгованість з заробітної плати станом на день звільнення 1915 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 05.05.2010 року в розмірі 11311 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з ВАТ "ТРЗ" заборгованості з заробітної плати в розмірі 1915 грн. 77 коп., позовні вимоги щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково в розмірі 3831 грн. 54 коп. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ВАТ "Тепловозоремонтний завод" та згідно записів трудової книжки звільнений 22.05.2009 року з посади інженера-технолога за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу ВАТ "ТРЗ" № 883 від 22.05.2009 року. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як встановлено в судовому засіданні ВАТ "Тепловозоремонтний завод" не здійснило повний розрахунок з [PERSON] при його звільненні, на час розгляду справи судом розмір заборгованості становить 1915 грн. 77 коп., що підтверджується також довідкою ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/553 від 14.04.2010 року. Відповідно до довідки ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/553 від 14.04.2010 року середній заробіток [PERSON] становить 1157 грн. 43 коп. Згідно положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Між тим, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що з позовом до суду він звернувся через 11 місяців після звільнення й непроведення з ним розрахунку, при цьому, позивач не надав суду жодних доказів того, що він не мав можливості звернутись до суду за захистом порушеного права раніше, в період з травня 2009 року по квітень 2010 року звертався до підприємства з вимогою про проведення розрахунку, тобто вживав заходи для відновлення своїх трудових прав, а відтак не довів в судовому засіданні, що його дії не були спрямовані на отримання виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України, в збільшеному розмірі. Виходячи з наведеного та з урахуванням положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про опталу праці" № 13 від 24.12.1999 року щодо співвідношення розміру відшкодування за час затримки розрахунку порівняно із середнім заробітком, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволенні позовних вимог в цій частині та стягнення з ВАТ "ТРЗ" на користь [PERSON] коштів в розмірі 5939 грн. 58 коп. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. За змістом статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial