Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті рідного брата [PERSON], який помер 10 листопада 2008 року. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 1994 року [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS]. [PERSON], який є рідним братом [PERSON], разом проживав з [PERSON]. 8 серпня 2001 року [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 10 липня 2008 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Однак [PERSON] не встиг оформити своє право власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що помер 10 листопада 2008 року. 27 квітня 2009 року [PERSON] звернулась в Третю одеську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за законом, однак їй було роз'яснено, що слід встановити додатковий строк для прийняття спадщини за законом, у зв'язку з чим вона звернулась до суду. Під час розгляду справи [PERSON] уточнила позовні вимоги, звернувшись з позовом до [PERSON], в яких просить суд встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON], який помер 10 листопада 2008 року. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 11 серпня 1994 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. 10липня 2008 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно - квартиру [ADDRESS]. [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS], однак [PERSON] не встиг прийняти спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом строк, оскільки помер 10 листопада 2008 року. Спадкоємці [PERSON] у передбачений законом строк теж спадщину не прийняли. [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], був рідним братом [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року. 11вересня 2008 року [PERSON] подав до Третьої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON], однак не встиг оформити спадщину, оскільки 20 лютого 2009 року помер. 13 травня 2009 року [PERSON] звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. 13 липня 2009 року [PERSON] звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], в якій вказав, що він є єдиним племінником [PERSON] та єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки його батько - [PERSON] фактично прийняв, але не встиг оформити спадщину, так як помер. У зв'язку з вказаним, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представники [PERSON] підтримали позов та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Позов [PERSON] представники [PERSON] не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, а позов [PERSON] підтримала та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що слід відмовити [PERSON] у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, а позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу від 11 серпня 1994 року [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS]. 30 серпня 1994 року право власності [PERSON] зареєстровано Комунальним підприємством « Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (Том 1, а. с. 44-45). 8 серпня 2001 року [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (Том 1, а. с. 145). 10 липня 2008 року [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №502, що підтверджується свідоцтвом про смерть яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті [PERSON] (Том 1, а. с. 133). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 3. ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він . не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При встановленні факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно враховувати поняття «постійно» та «разом». На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток,, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Сімейному кодексі . України закріплені критерії поняття «сім'ї» - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що передбачено ст. З Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо' при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] та її представники стверджували те, що з 1997 року [PERSON] постійно проживав спільно з [PERSON] однією сім'єю в спірній квартирі 11 років, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, а також стверджували те, що. [PERSON] був годувальником [PERSON], однак ці пояснення суд оцінює критично, оскільки вони не обґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та показами свідків. Згідно довідки [PERSON] кооперативу «Приморський - 24» за № 163 від 15 листопада 2009 року лише одна [PERSON] зареєстрована за. адресою: [ADDRESS], будь-які інші особи за вказаною адресою не зареєстровані. [PERSON] кооператив не веде документації щодо проживання осіб без реєстрації ( Том 1, а. с. 78). Як вбачається з довідки Адресно-довідкового бюро Головного управління МВС України в Одеській області від 29 жовтня 2008 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] та знятий з обліку 07 грудня 2005 року за рішенням суду, реєстрації місця проживання не має ( Том 1, а. с. 86 ). Крім того, рішенням. Київського районного суду міста [PERSON] від 09 листопада 2005 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS], інше місце проживання [PERSON] не встановлено ( Том 1, а. с. 171). Під час розгляду справи [PERSON] надала суду документи щодо користування з 1998 року [PERSON] причалом № 195 «Ярморочна» Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибаків- любителів». З приказу організації за № 117 від 17 серпня 2004 року вбачається, що член причалу [PERSON] проживав на причалі та у зв'язку зі зміною місця проживання просить переоформити особовий рахунок з 17 серпня 2004 року ( Том 2, а. с. 7 ). Судом за клопотанням позивачки [PERSON] були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як пояснив свідок [PERSON], який користується причалом Водо- моторної пристані № 195 «Ярморочна», [PERSON] мав причал по-сусідству, постійно проживав на причалі, зимою утепляв стіни,обігрівався електроприладами, знаходився там до 2004 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 1988 року вона проживає у [INFO], була добре знайома з [PERSON], до якої з часом приходив у гості [PERSON]. [PERSON] майже увесь час знаходився в стані алкогольного сп'яніння і не допомогав [PERSON], а допомогав [PERSON] її рідний брат, якого свідок добре запам'ятала та якого часто бачила в квартирі [PERSON]. . [PERSON] жалівся свідку [PERSON], що [PERSON] не бажає його прописувати у свою квартиру та не хоче з ним розписуватись. У [PERSON] не було свого житла. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] ніколи не проживав разом з [PERSON], [PERSON] здавала кімнату квартирантам, а сама жила на кухні, оскільки у неї було тяжке матеріальне становище. Комунальні послуги за квартиру [PERSON] сплачувала, але заборгованість була, однак в якому розмірі свідку не відомо. Ремонт квартири, в якій жила [PERSON], ніхто не здійснював. Брат та його дружина займались похованням [PERSON]. Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] жили як сімейна пара, однак при цьому На питання суду не могли відповісти будь- які обставини їх спільного сімейного життя. З пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] постійно знаходився в в стані алкогольного сп'яніння, збирав та носив пляшки, а з пояснень [PERSON] вбачається, що вона ніколи не бачила [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, при вирішенні спору, суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки ці пояснення протирічать один одному,, не погоджуються з іншими доказами, зібраними по справі та ними спростовуються. Наданий суду акт від 12 липня 2008 року відносно проживання [PERSON] з 1998 року спільно зі [PERSON] по день її смерті за адресою: [ADDRESS], який складений [PERSON] та підписаний жильцями будинку, на думку суду носить лише інформаційний характер і не може достовірно підтверджувати факт постійного проживання [PERSON] разом зі [PERSON] на момент смерті [PERSON] ( Том 1 , а. с. 7). Крім того, даний акт суперечить поясненням свідка [PERSON], яка також є жильцем даного будинку. Більш того, суд не приймає до уваги довідку за № 55 від 01 липня 2003 року, яка видана [PERSON] В [PERSON] кооперативом «Приморський-24», з якої вбачається, що з 01 липня 2003 року [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в місті [PERSON] ( Том 1, а. с. 110), оскільки ця довідка спростовується поясненнями свідків та матеріалами справи. Крім того, [PERSON] кооператив не веде документації щодо проживання осіб без реєстрації. Судом за клопотанням позивача [PERSON] були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що часто спілкувалась та приїздила у гості до подруги [PERSON], яка після розірвання шлюбу, жила у фактичних шлюбних відносинах з Анатолієм, та після його смерті багато останніх років жила самотньо, їй постійно допомагали родичі, а саме брат та його дружина. [PERSON] розповідала свідку [PERSON] про те, що до неї у гості приходив товариш [PERSON], випивав спиртні напої у неї вдома. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до смерті [PERSON] він декілька разів приїжджав до неї додому, за проханням її близьких родичів привозив продукти харчування, медичні препарати, тощо. В квартирі, крім [PERSON], ніхто не проживав та нікого він не бачив. Ремонт у квартирі не здійснювався більше 20 років. Похованням [PERSON] займались її рідний брат та його дружина. У судовому засіданні в якості свідка судом була допитана лікар Одеської міської клінічної лікарні № 8 [PERSON], яка суду пояснила, що лікувала [PERSON], яка перебувала в стаціонарному відділенні лікарні, де і померла. Під час знаходження [PERSON] в лікарні, до неї приходили лише її рідний брат з дружиною, вони купували медичні препарати, продукти харчування та надавали. [PERSON] необхідну допомогу, більше [PERSON] ніхто не відвідував. Цей факт також підтверджується наданими суду представником [PERSON] копіями рецептів, платіжних документів про придбання медичних препаратів ( Том 1, а. с. 86-89). Під час допиту свідків судом встановлено, що жоден з допитаних свідків не показав суду про наявність у [PERSON] та [PERSON] спільного побут\', взаємних сімейних прав та обов'язків, а свідок [PERSON], яка мешкає у сусідній квартирі будинку, де проживала [PERSON], взагалі пояснила суду, що [PERSON] ніколи не проживав разом з [PERSON], він приходив у гості до [PERSON], що також підтверджується показами допитаної в якості свідка [PERSON]. Таким чином, у суду немає підстав сумніватись в достовірності і правдивості фактів повідомлених вказаними свідками, їх покази об'єктивні, підтверджуються матеріалами справи і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як вбачається з довідки Одеської обласної психіатричної лікарні від 8 жовтня 1996 року [PERSON] страждав хронічним алкоголіним захворювання «дипсоманією» та перебував на стаціонарному лікуванні з 26 вересня 1996 року по 8 жовтня 1996 року ( Том 1, а. с. 81 ). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому суд критично оцінює пояснення [PERSON] відносно того, що [PERSON] знаходилась на утриманні у [PERSON], що [PERSON] на виручені кошти від продажу свого причалу придбав гардероб для [PERSON], сплатив комунальні послуги та погасив борги [PERSON], здійснив ремонт, встановив телефон, водомір у квартирі, яка належить [PERSON], допоміг [PERSON] відкрити банківський рахунок на її ім'я, оскільки ці пояснення не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються. Під час розгляду справи ні [PERSON], ні її представники не надали суду жодного документу щодо права власності [PERSON] на причал та документів про відчуження причалу та отримання грошових коштів, не надали суду доказів, що отримані [PERSON] грошові кошти від продажу причалу були витрачені на утримання [PERSON], оплату її заборгованості по комунальним послугам, здійснення ремонту квартири, яка належить [PERSON]. В діючому ЦК України не передбачено прийняття спадщини спадкоємцями шляхом вступу в фактичне управління спадковим майном до виповнення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини. А тому, надані [PERSON] квитанції щодо сплати [PERSON] комунальних послуг в яких зазначається платник [PERSON] ( Том 1, а. с. 90-103 ), не беруться судом до уваги в якості доказу при вирішенні даного спору. Суд критично ставиться до представлених [PERSON] копій платіжних документів відносно купівлі [PERSON] у 2007-2008 роках будівельних матеріалів з метою проведення ремонту, оскільки в цих платіжних документах покупець не вказаний, а крім того, невідомо де витрачалися ці будівельні матеріали ( Том 2, а. с. 19-20). Твердження позивачки [PERSON] щодо проведення [PERSON] ремонту в квартирі, що належить [PERSON], суперечить свідченням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були у квартирі [PERSON] і у судовому засіданні пояснили суду, що ремонт не здійснювався та квартира знаходиться у безладному стані. З наданих суду представником позивача [PERSON] копій договору замовлення .на організацію та проведення поховання [PERSON], платіжних документів, вбачається, що після смерті [PERSON] всі витрати на поховання, відбування поминальних обідів здійснили родичі померлої ( Том 1 , а с. 82-84). З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що ні [PERSON], ні її представники не довели у судовому засіданні факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ч 1. ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON], яку на адресу суду направила Третя одеська державна нотаріальна контора, [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ( Том 1, а. с. 131-164 ). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] постійно не проживав разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому суд вважає його таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON]. 10 листопада 2008 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 8795, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (Том 1, а. с. 152). [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], ступень спорідненості підтверджується свідоцтвами про народження ( Том 1, а. с. 9-10). 27 квітня 2009 року [PERSON] звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого рідного брата [PERSON], в якій вказує, що [PERSON] помер 10 листопада 2008 року, у зв'язку з чим не встиг прийняти спадщину після смерті [PERSON]. В заяві [PERSON] просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого рідного брата [PERSON], хоча сама вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], який мала намір продовжити звернувшись до суду (Том 1, а. с. 151- зворот). Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, протягом 6 місяців [PERSON] мав прийняти спадщину. Однак [PERSON] не прийняв спадщину і 10 листопада 2008 року помер. Згідно спадкової трансмісії спадкоємцем [PERSON] є його рідна сестра [PERSON]. Строк, який залишився після смерті [PERSON], складає 2 місяці, а саме : 10 грудня 2008 року, 10 січня 2009 року, оскільки цей строк менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців, а саме до 10 лютого 2009 року. З урахуванням вказаного, суд вважає, що право на прийняття спадщини (спадкова трансмісія) після смерті [PERSON] спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] повинно було здійснюватися протягом строку, який передбачений діючим законодавством, а саме до 10 лютого 2009 року. Однак [PERSON] у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії до нотаріальної контори не подала, а подала цю заяву тільки 27 квітня 2009 року, у зв'язку з чим суд вважає, що строк, який передбачений діючим законодавством, [PERSON] пропустила. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Однак, суд критично оцінює пояснення [PERSON] відносно поважності причини пропуску строку - хвороба брата, його тяжкий стан (Том 1, а. с. 4), оскільки судом встановлено, що брат [PERSON] - [PERSON] помер ще 10 листопада 2008 року, а заяву вона подала до нотаріальної контори 27 квітня 2009 року. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спадщину не прийняла. На підставі ст. 1223 ЦК України, у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, які визначені ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька так і з боку матері. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року, ступень спорідненості підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (Том 1, а. с. 137-138). 11 вересня 2008 року [PERSON] подав до Третьої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті рідної сестри [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року, що вбачається з матеріалів справи ( Том 1, а. с. 132). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї рідної сестри [PERSON]. Однак [PERSON] не встиг оформити спадщину, оскільки 20 лютого 2009 року помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 305, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (Том 1, а. с. 146). На підставі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 26 жовтня 1971 року Київським ЗАГС міста [PERSON] ( Том 1, а. с. 38). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 327/09, заведеною Шостою одеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], 13 травня 2009 року [PERSON] звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] ( Том 1, а. с. 181-182). Крім того, з матеріалів спадкової справи № 1571/08, яка заведена Третьою одеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], 13 липня 2009 року [PERSON] звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], в якій вказав, що він є єдиним племінником [PERSON] та єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки його батько [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити спадщину, так як помер 20 лютого 2009 року ( Том 1, а. с. 131, 160 ). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року. З врахуванням встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є законним, обгрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 10 липня 2008 року. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: approved