Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням колишнім членом сімї власника. Позивні вимоги мотивовані тим, що позивачу та її неповнолітньому сину, [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка була набута у власність 07.02.2000 р. шляхом приватизації. Крім власників в квартирі зареєстровано відповідача, з яким позивач з 27.08 1993 р. по 16.05.2007 року знаходилась у шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач мешкає у своєї матері за адресою: квартира [ADDRESS]. Так як відповідач [PERSON] з травня 2007 р. житлом не користується, обовязки члена сімї наймача, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не виконує позивач змушена звернутися до суду з проханням визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з травня 2007 року, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 246, 00 грн. Не погодившись з позовними вимогами, відповідач - [PERSON] в попередньому судовому засіданні звернувся до суду із зустрічною позовною заявою мотивувавши її тим, що спірна квартира була отримана в наслідок обміну 27.09.1996 року раніше отриманої ним на підприємстві однокімнатної квартири. З 1997 року по 2006 рік він знімався з реєстрації зі спірної квартири за спільним рішенням з [PERSON], з метою поліпшення матеріального стану сімї за рахунок отримання вугілля на шахті, за місцем роботи та зменшення розміру оплати комунальних послуг, та був зареєстрований в [INFO]. З метою надання більшої вірогідності вище зазначеним заходам він дав згоду на зміну основного квартиронаймача, однак, зі спірної квартири не виселявся та продовжув з [PERSON] вести спільне господарство, надавав грошові кошти на оплату комунальних послуг та придбання предметів побуту. 20.03.2006 року він виписався з с.Павлівка Марїнського району Донецької області і за згодою [PERSON] прописався в спірній квартирі. З кінця 2006 року взаємовідносини з [PERSON] погіршилися і в червні року вона забрала в нього ключі і вигнала з квартири. Не бажаючи погіршення стосунків, він забравши свої особисті речі пішов жити до матері, потім він жив у гуртожитку. На початку року [PERSON] замінила двері. Після розірвання шлюбу, в травні 2007 року він дізнався, що квартира в якій він постійно проживав приватизована [PERSON] та їх сином. Вважає, що [PERSON], скориставшись фіктивною його реєстрацією за іншою адресою, навмисно замовчала перед органом приватизації наявність його як члена сім'ї, фактично проживаючого в квартирі, лишила його права на участь у приватизації квартири. На підставі зазначеного [PERSON] просив суд визнати неправомірними дії [PERSON] щодо вчинення перешкод у користуванні житлом, зобов'язати її не чинити перешкоди. І вселивши його у квартиру, визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтвердили позовні і вимоги та їх обґрунтування, просили задовольнити позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, з причини що відповідач [PERSON] знав про приватизацію квартири, так як він постійно в ній проживав, він був згоден з приватизацію квартири без його участі, крім того він пропустив строк позовної давності. Після розірвання шлюбу [PERSON] добровільно залишив квартиру і не приймав ніяких заходів щодо повернення до неї. Ключі вона забрала в нього в червні 2007 року, так як він не мав намірів жити в спірній квартирі. На теперішній час [PERSON] створив нову сім'ю, про що їй відомо зі слів сина, який неодноразово бачив батька з іншою жінкою. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник підтвердили зустрічні позовні вимоги та їх обґрунтування, просили задовольнити їх в повному обсязі та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. з причини, що відповідач не має іншого житла, він тимчасово мешкав у своєї матері, а тепер живе в гуртожитку. Він не має можливості мешкати в спірній квартирі, так як не має ключів, їх забрала [PERSON] він не намагався вселитися, так як в наслідок неприязних стосунків з [PERSON] не хотів травмувати сина. Просив визнати правочин щодо приватизації квартири недійсним, як отриманий без достатніх для цього підстав. Представник 3-ї особи [PERSON], діюча на підставі довіреності КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» в судовому засіданні заявила, що позов позивача [PERSON] не підтримує, так як ніхто не може бути безпідставно позбавлений житла. Зустрічний позов не визнала в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, з причини що про приватизацію квартири [PERSON] не міг не знати до 2007 року. Суду пояснила, що [PERSON] міг не знати про приватизацію квартири в 2000 році, так як в ній приймали участь особи зареєстровані в квартирі, якщо про інших осіб не повідомлено орган приватизації, однак він не міг не знати про приватизацію квартири в березні 2006 року, під час поновлення прописки в спірній квартири, так як в документах на квартиру зазначено, що вона приватизована. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її донька [PERSON] в 1998 році звернулася до неї з проханням допомогти їй виписати чоловіка [PERSON] з квартири та зареєструвати його в селі, так як на підприємстві затримували заробітну плату, вони знаходилися в скрутному матеріальному становищі. За допомогою знайомих [PERSON] зареєстрували в селі Павлівка Марїнського району Донецької області у сторонніх осіб, а проживав він разом із сімєю до 2007 року. Після розірвання шлюбу він залишив квартиру і мешкав спочатку у своєї матері, а потім в гуртожитку. Двері в квартирі дійсно поміняно під час ремонту квартири. Вона особисто пропонувала матері відповідача, щоб останній залишив квартиру її доньці, а собі забрав набуте майно, але така пропозиція залишилася без уваги. Чи відомо було [PERSON] про приватизацію квартири вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона підписала акт про не проживання [PERSON] В,В. в спірній квартирі на протязі двох років, так як протягом зазначеного часу вона не бачить його в будинку. В квартирі [PERSON] вона ніколи не була, однак їй відомо, що вони разом починали ремонт, а закінчувала його [PERSON] сама, під час ремонту були замінені двері. Чому [PERSON] не мешкає в квартирі їй невідомо, скандалів вона не чула. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних причин. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру №01930 від 07.02.2000 р. та технічного паспорту - приватизована квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та її сину [PERSON] (а.с.8,9-10) Відповідно довідки про склад сім'ї КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» в квартирі [ADDRESS] прописані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.е.12) Згідно акту комісії від 05.06.2009 року, [PERSON] з травня 2007 року за вище зазначеною адресою не проживає, (а.с. 14) Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу 1-НО №096654 від 17.10.2007 р. виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.15) Згідно ордеру на житлове приміщення №402 від 27.09.1996 року виданого бюро по обміну житлових приміщень Вугледарської міської ради народних депутатів на імя [PERSON] квартира з двох кімнат за №73 у будинку №8 по вул. Шахтарській у м.Вугледарі, надана для проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.29) Відповідно до частини третьої ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно розяснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.9 постанови №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами, внесеними постановою №2 Пленуму від 10.03.89 та №13 від 25.12.92), суд при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, повинен зясувати, чи додержано встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це повнолітніх членів сімї наймача, чи було це приміщення постійним місцем проживання осіб, що вселилися, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сімї певний порядок користування жилим приміщенням. В судовому засіданні встановлено та ніким не спростовано, що відповідач [PERSON] постійно мешкав в спірній квартирі, тобто з 1996 року по травень 2007 року. Його дії щодо зняття з реєстрації в спірній квартирі та реєстрація в с.Павлівка Марїнського району Донецької області носили суто фіктивний характер. Поновлення реєстрації в спірній квартирі відбулося зі згодою позивача [PERSON]М Ключі від спірної квартири відповідач [PERSON] повернув на вимогу позивача [PERSON] В квартирі замінені двері від яких відповідач [PERSON] не має ключів. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами які приймають участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Право власності [PERSON] на жиле приміщення (квартиру), само по собі не може бути підставою для визнання [PERSON] втратившим право на проживання. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а тому має захищене законом право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, само по собі не може бути підставою для визнання інших осіб такими, що втратили право на користування житлом, оскільки їхнє право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст.9 ЖК). Згідно ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р. (з наступними змінами та доповненнями) на ствердження вибуття суд може брати до. уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживанні (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], не з власної волі, а в наслідок неприязних стосунків з позивачем, вибув з квартири, однак постійного місця проживання він не набув і позивач [PERSON] не надала суду переконливих доказів зазначеної обставини. Згідно із ст. 60 ЦПК України позивач має довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. У відповідності до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вище зазначеного суд вважає необхідним відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] В,А., суд вважає можливим його задовольнити частково, а саме в частині визнання неправомірними дії [PERSON] щодо вчинення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру. В судовому засіданні встановлено, що позивач Вісильєва АЖ створює перешкоди .. відповідачу [PERSON], в користуванні спірною квартирою, так як забрала ключі від неї, які були в його користуванні, замінила вхідні двері і не передала від них відповідачу ключі, на підставі вищезазначених обставин суд вважає, що дії Позивача є неправомірними та вважає необхідним зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], в користуванні житлом та надати йому можливість вселитися в квартиру [ADDRESS], Стосовно позовних вимог [PERSON], щодо визнання недійсним правочину по приватизації квартири [ADDRESS], суд вважає необхідним відмовити з наступних причин. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] поновив реєстрацію в спірній квартирі 21.04.2006 року. Зазначену дію він виконував особисто, що надало йому можливість ознайомитися з документами на квартиру, зясувати її статус, та отримати інформацію про її власника. Посилання відповідача [PERSON], що про приватизацію квартири йому стало випадково відомо тільки в 2007 році, суд не може прийняти до уваги, так як зазначені доводи нічим не підтверджені. Відповідач [PERSON] 06.08.2009 року звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним правочину по приватизації квартири [ADDRESS] про що йому було відомо 21.04.2006 року, тобто після спливу трьох років. У відповідності до ст.,257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст.257, 267, 405 ЦК України, ст.ст.9, 107, 156 ЖК України,

Outcome: partial