Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», 3-тя особа: [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору, договору застави та договору поруки, посилаючись на те, що 26 березня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №ML-004/138/2008, відповідно до умов якого нею було отримано 98\~898.00 доларів США для споживчих потреб з процентною ставкою 5,99 % річних терміном до 26.03.2023 року, та договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Зазначила, що погашення заборгованості за вказаним кредитним договором виконувала сумлінно, однак щомісячні внески в рахунок погашення кредиту стали зростати, а розрахунки в частині проведення оплати заборгованості за процентами та пенею проведено необґрунтовано та незрозуміло. Тоді ж було укладено і договір поруки. Крім того, всупереч ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» банком в кредитному договорі не враховано вимог законодавства, за яким відрахування та погашення позики, боргу не можуть перевищувати 50% доходів громадян. Зауважила, в звязку з економічною ситуацією, яка сталася в Україні, працівники банку не попередили її про можливі ризики, що суттєво впливає на умови договору. Оскільки такі зміни істотно міняють обставини договору, а згідно ст. 652 ЦК України, такий договір передбачає можливість його дострокового розірвання. Вказала, що за вказаним кредитним договором, суму кредиту не визначено в гривнях, хоча фактично кредит було надано та він виконувався у національній валюті України гривні. Зауважила, що чинним законодавством України взагалі не передбачено можливість використання іноземної валюти або виконання зобовязання в іноземній валюті, таким чином правомірність самого видання кредиту в іноземній валюті видається сумнівною. Додала, що на день укладення кредитного договору у іноземній валюті, курс валюти істотно відрізнявся від того, яким є курс на сьогоднішній день, тобто існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань , яка порушує співвідношення майнових інтересів сторін. Вважає, що подальше виконання умов договору суперечить принципу справедливості, значно погіршує її становище порівняно з банком, та порушує її права, як споживача, оскільки працівники банку, ввели її в оману щодо умов надання кредиту, фактично підписуючи договір вона було впевнена в його законності, а тому не вчитуючись підписала вказаний договір, в звязку з чим, просить визнати недійсними кредитний договір №ML-004/138/2008, договір іпотеки №PML-004/138/2008, та договір поруки №SR-004/138/2008, укладені між нею та ПАТ «ОТП Банк». В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав повністю та пояснив. Що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №ML-004/138/2008. Відповідно до умов якого відповідач надав кредит у сумі 98898,00 доларів США строком користування до 26.03.2023 року. До сьогоднішнього дня позивачка сплачувала кредит у долларах не зважаючи не курс долара США, таким чином підтверджуючи свою платоспроможність. При укладанні кредитного договору «ОТП Банк» діяв на підставах положень чинного законодавства, нічим не порушуючи права позивача. Крім того, пояснив, що зазначені позивачкою підстви позову не дають підстав вважати договори недійсними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, причина неявки суду не відома, повідомлений був належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: 26 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та позивачкою укладений кредитний договір №ML-004/138/2008, відповідно до п.2 вищевказаного договору, відповідачем було надано позивачці кредитні кошти в розмірі 98898,00 доларів США, на умовах плаваючої процентної ставки 5.995 річних кінцевим терміном повернення не пізніше 26 березня 2023 року для споживчих потреб. В свою чергу, позивачка, згідно п.п.1.4,1.4.1. вищевказаного кредитного договору зобовязується сплачувати проценти за користування кредитом , згідно п.п. 1.6,16.1 повернути кредит у терміни визначені цим договором. Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере на себе зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлені законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає їз суті зобовязання. Судом встановлено, що кредитний договір і додаткові угоди до нього були підписані сторонами у справі добровільно, без будь якого примусу. Позивач мала можливість належним чином ознайомитися з договором та отримати необхідні консультації. Скарг на працівників банку від неї не надходило. Спір з приводу невідповідності підписів у кредитному договорі договорі іпотеки та договорі поруки між сторонами відсутній. Твердження позивача в судовому засіданні, що кредитний договір з банком укладено із обмеженням її права на одержання необхідної інформації про умови кредитування, та працівники банку, використовуючи нечесну підприємницьку практику шляхом введення її в оману щодо умов надання кредиту. Такі твердження позивачки, суд оцінює критично, оскільки кредитний договір позивачка укладала з банком, доказів того, що співробітники банку ввели її в оману при укладенні кредитного договору не наддала. Також, незнаннянорм законодавства суд не може розцінювати як помилку, допущену позивачкою при укладенні валютного кредитного договору. Факт сплати кредиту та нарахованими відсотків позивачкою з 2008 року свідчить про те, що позивачка погоджувалася із всіма умовами та змістом укладеного кредитного договору, та вирішуючи питання про одержання кредиту в іноземній валюті, не могла не знати про можливу нестабільність національної валюти гривні по відношенню до долару США і діяла на власний ризик. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати операції і угоди з валютними цінностями (а.с.33-34). Обставини заявлені позивачем не дають суду підстав для визнання договору кредиту та іпотечного договору недійсними оскільки вказані договори повністю відповідають чинному законодавству. Зміна обставин у сторін може тягнути за собою розірвання договору, однак з такими вимогами позивач не зверталася до суду, а тому в задоволенні вимог щодо визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки необхідно відмовити. Також суд приходить до висновку про те. що необхідно відмовити і в задоволенні вимог позивач про визнання недійсним договору поруки, оскільки позивач не є його стороною, а сторони визначені в договорі не зверталися з такими вимогами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed