Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просить визнати умову кредитного договору № ZHN2GK00000007 від 15.02.2008 p., укладеного між нею та відповідачем, про одностороннє підвищення процентів по кредиту відповідачем недійсною з моменту укладення договору та зобов'язати відповідача перерахувати відсоткову ставку по кредиту, підвищену у жовтні 2008 р. і в березні 2009 р., на попередню процентну ставку, передбачену договором. Свої вимоги мотивує тим, що згідно п. 2.3.1. укладеного між нею та відповідачем кредитного договору № ZHN2GK00000007 від 15.02.2008 р., банк залишив за собою право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Зазначену умову договору, передбачену п. 2.3.1. позивач вважає такою, що порушує його законні права та інтереси, містить дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки та є несправедливою, кабельною, такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Після укладення вказаного кредитного договору Банк-відповідач двічі - у жовтні 2008 р. та березні 2009 р. в односторонньому порядку підвищував відсоткову ставку по кредиту. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданн позову не визнав, подав письмові заперечення проти позову. Вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки ст.. 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений в односторонньому порядку набула чинності 09.01.2009 p., тобто після укладення вказаного кредитного договору з позивачем, а тому положення цього закону на спірні правовідносини не поширюється, бо акти цивільного судочинства не мають зворотної дії у часі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 15.02.2008 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір № ZHN2GK00000007, відповідно до умов якого «ПриватБанк» надав позичальнику - позивачеві по справі, кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у розмірі 62 200 грн. на наступні цілі: у розмірі 50 000 грн. на споживчі цілі, а також у розмірі 12 200 грн. на сплату страхових платежів у випадках і порядку, встановлених Договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0, 48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, на строк з 15.02.2008 р. по 14.02.2028 р. П. 2.3.1. зазначеного договору передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому [PERSON] надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Уклавши кредитний договір з Банком 15.02.2008 p., позивач погодилася з усіма його умовами, підписавши його без будь-яких застережень. На сьогодні вказаний договір є чинним, питання про його розірвання позивачем не ставилося. Зміст договору, як і будь-якого правочину, не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України, а також моральним засадам суспільства. У ст. 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що його зміст не може суперечити Цивільному Кодексу та іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.ст. 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.ст. 1054, 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На момент укладення кредитний договір та всі його умови, передбачені певними статтями договору не суперечили [PERSON], Цивільному Кодексу і Конституції України, а відтак у суду немає підстав для визнання умови про одностороннє підвищення процентів по кредиту відповідачем недійсною з моменту заключения договору, тобто з 15.02.2008 р. Згідно наданих позивачем листів за вих. № 20.1.3.2/6-22855/3655 від 29.09.2008 р., та вих. № 20.1.3.2/6-59593 від 31.12.2008 p., адресованих їй відповідачем, у жовтні 2008 року [PERSON] в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку по кредиту до 13,08 % річних, у відповідності до п. 2.3.1. кредитного договору. Таке рішення Банку є законним, передбачене чинним договором і у суду немає підстав щоб зобов'язати [PERSON] перерахувати відсоткову ставку. Що стосується вимоги позивача зобов'язати [PERSON] перерахувати відсоткову ставку по кредиту, зроблену з 02.03.2009 р., на попередню відсоткову ставку, то вона є обгрунтованою і підлягає задоволенню. Листом від 31.12.2008 р. відповідач направив на адресу позивача повідомлення Банку про підвищення відсоткової ставки за кредитом до 17,52 % на рік з 02.03.2009 року. 09.01.2009 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», на підставі якого Цивільний процесуальний кодекс був доповнений статтею 1056і. » Згідно п.п. 2, 3 цієї статті, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, виходячи з положень вказаного [PERSON] не мав права збільшувати відсоткову ставку з 02.03.2009 p., незалежно від того, коли був повідомлений позивач про збільшення відсоткової ставки. На підставі викладеного,

Outcome: partial