Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.09 по 31.01.10. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 12.09.07 Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначеним рішенням позов [PERSON] задовольнили. 18.09.07 Ленінським районним судом видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 470 гривен з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 22.05.07 і до повноліття дитини та про стягнення на користь [PERSON] коштів на утримання дружини в розмірі 568 грн., щомісячно, починаючи з 22.05.07 до 23.07.09 досягнення дитиною трирічного віку. На момент подачі позову, [PERSON] має заборгованість за аліментними зобовязаннями, загальна сума яких складає 17083, 88 грн. З урахуванням положень ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з [PERSON] пеню за несплату аліментів на утримання дитини [PERSON] 25501,6 грн, та пеню за несплату аліментів на утримання дружини 21493,6 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 14731,03 грн., оскільки у наданому до суду розрахунку мала місце арифметична помилка. Також позивач зазначила, що [PERSON] крім того щодо має заборгованість за аліментними зобовязаннями взагалі не приділяє увагу дитині, не виконує своїх батьківських обовязків. Просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, пояснивши при цьому, що [PERSON] на даний час не має офіційного місця роботи, на життя заробляє тимчасовими заробітками, а також навчанням йоги. Просили врахувати положення ст. 258 ЦК України та з урахуванням майнового стану [PERSON], який має ще інші аліментні зобовязання за першим шлюбом, стягнути з останнього за наявними позовними вимогами 5000 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на примусовому виконанні Заводського районного відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2-2672 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 470 грн., щомісячно починаючи з 22.05.07 і до повноліття дитини та про стягнення на користь [PERSON] коштів на її утримання у розмірі 568 грн., щомісячно, починаючи з 22.05.07 до 23.07.09 досягнення дитиною трирічного віку. Згідно наданих розрахунків державного виконавця щодо заборгованості [PERSON] по виконавчому листу про стягнення з останнього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, станом на 01.01.10 вона складала 10321,33 грн.; по виконавчому листу про стягнення з останнього на користь [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення неповнолітньою дитиною трирічного віку, станом на 23.07.09 вона складала 6762,55 грн. Статтею 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, якщо заборгованість виникла з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платник аліментів. Статтею 20 СК України регламентовано, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч. 3ст. 138, ч.3 ст. 139 цього кодексу. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.06, а саме відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не покладається така відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно наданих до суду розрахунків пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] складає 25501,6 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку складає 14731 грн. Правильність розрахунків позивачем та його представником не заперечується. Судом під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, про що свідчить оглянута трудова книжка. Крім того, [PERSON] має аліментні зобовязання за першим шлюбом. Даний факт останнім документально не підтверджено, однак не оспорюється позивачем та її представником. На думку суду зазначені обставини є підставою для зменшення розміру нарахованої неустойки. З урахуванням положень ч.2 ст. 196 СК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial