Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

Як указано в позовній заяві, 04 грудня 2002 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Оріхівського відділення №3011 та [PERSON], яка при укладенні шлюбу змінила своє прізвище на прізвище [PERSON], було укладено кредитний договір №300. Згідно з умовами договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн. строком на 24 місяці з кінцевим строком повернення 04 грудня 2004 року. Умовами договору встановлено плату за кредит в розмірі 20 % річних, які повинні сплачуватися щомісяця. Позичальник зобовязалася своєчасно та повно погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Позичальник не виконала свої зобовязання за кредитним договором, частково погасила суму основного боргу та частково сплатила відсотки за користування кредитом. Станом на 01 грудня 2009 року заборгованість відповідача становить 16981 грн., яка складається із суми боргу за кредитом в розмірі 7000 грн., заборгованості за несплаченими відсотками в розмірі 6973,32 грн., пені за простроченим кредитом в розмірі 1583,25 грн., пені за простроченими відсотками в розмірі 1424,71 грн. Крім цього, відповідач отримувала в касі банку кошти за видатковими касовими ордерами протягом 2003-2004 років всього на суму 43152,48, які до даного часу банку не повернула. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 16981,28 грн., суму боргу за позикою в розмірі 43152,48 грн. та суму сплачених судових витрат. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, коротко виклавши обставини позову. У судове засідання, належним чином повідомлена про день і час проведення судового засідання, відповідач не зявилася, до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та за участі її представника, а також надала заяву, в якій просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на його безпідставність, зазначила, що відповідачем зобовязання за кредитним договором виконані повністю та просила застосувати до вимог позивача позовну давність. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши докази в справі, а саме: копії кредитного договору від 014 грудня 2002 року №300, розрахунків суми заборгованості, касових ордерів, квитанцій, паспорту серії СА №020903, виданого 19 червня 1995 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, паспорту серії СВ №931724, виданого 18 травня 2005 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, заяви про видачу кредиту, платіжних доручень, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Позивачем не надано оригіналів документів, на які він посилається як на підставу позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України: 1. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed