Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення позивач визначив у розмірі 33391 грн. 65 коп. У своєму позові він посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій позов свій підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку, але надав суду заперечення та заяву, в яких позов не визнає і просив справу розглянути без участі представника. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працював у філії "Іршанський гірничо збагачувальний комбінат" ЗАТ "Кримський титан" у смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю і являється потерпілим 4-ї категорії від Чорнобильської катастрофи. Отже позивачка має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже відповідно до ст.39 Закону "заробітна плата особам які працюють на території посиленого радіоекологічного контролю, повинна була підвищуватись на одну мінімальну заробітну плату". Отримання позивачем коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким встановлені компенсації та доплати громадянам, які проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення. Тобто у спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат у твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме: з 1 липня 2000 року 118 грн.; з 1 січня 2002 року 140 грн.; з 1 липня 2002 року 165 грн.; з 1 січня 2003 року 185 грн.; з 1 грудня 2003 року 205 грн.; з 1 вересня 2004 року 237 грн.; з 1 січня 2005 року 262 грн.; з 1 квітня 2005 року 290 грн.; з 1 липня 2005 року 310 грн.; з 1 вересня 2005 року 332 грн.; з 1 січня 2006 року 350 грн.; з 1 липня 2006 року 375 грн.; з 1 грудня 2006 року 400 грн.; з 1 квітня 2007 року 420 грн.; з 1 липня 2007 року 440 грн.; з 1 жовтня 2007 року 460 грн.; з 1 січня 2008 року 515 грн.; з 1 квітня 2008 року 525 грн.; з 1 жовтня 2008 року 545 грн.; з 1 грудня 2008 року 605 грн.; з 1 квітня 2009 року 625 грн.; з 1 липня 2009 року 630 грн.; з 1 листопада 2009 року 744 грн. Оскільки відповідач не оспорює розрахунок сум, наданих позивачем, тому суд вважає, що заборгованість перед [PERSON] по ст.39 Закону за період з 1 січня 2001 року по 30 жовтня 2009 року становить 33391 грн. 65 коп. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Володарсько Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, суд стягує заборгованість з нього. А тому на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved