Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-25 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 19.05.2009 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді інженера по компютерним системам, з якої був звільнений наказом № 32-к з підстави, визначеної п. 1 ст. 40 КЗпП України, втім заборгованість з заробітної плати на його користь виплачена при звільненні не була. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь решту заборгованості у розмірі 3.342, 98 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 3.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи наявність заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати у розмірі 1.461, 35 грн. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач у з 09.07.2007 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, в тому числі з 19.05.2009 р. працював на посаді інженера по компютерним системам відділу програмно-технічного забезпечення, з якої був звільнений наказом № 32-к від 31.07.2009 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5) у звязку з банкрутством та ліквідацією роботодавця, ініційованою Національним банком України Постановою від 20.05.2009 р. № 305. Як вбачається з виданої відповідачем довідки, станом на 01.08.2009 р. загальний розмір заборгованості перед ним з заробітної плати складав 3.342, 98 грн., з яких виплаті на його користь підлягало 2.786, 96 грн., перерахуванню до бюджету та спеціальних фондів як прибуткового податку та обовязкових платежів з заробітної плати - 556, 02 грн. (а.с. 4). При звільненні зазначена заборгованість виплачена не була, 02.12.2009 р. відбулося часткове її погашення у розмірі 1.325, 61 грн. (а.с. 15). Решта заборгованості станом на час вирішення справи склала 1.461, 35 грн., що відповідачем не оспорювалося (а.с. 18). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних йому сум здійснюється у день звільнення, а у випадку, якщо у день звільнення він не працював, - не пізніше наступного дня після предявлення ним вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу всіх сум, належних працівнику, що звільнюється, у день звільнення, додатково підлягає виплаті на користь працівника його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. З урахуванням фактичних обставин справи та положень зазначених норм закону суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з заробітної плати обґрунтованими, втім такими, що підлягають задоволенню у межах суми, що підлягала сплаті позивачеві, без урахування сум, що підлягають виплаті до бюджету та цільових фондів, та за вирахуванням виплаченої позивачеві суми, а саме 2.786, 96 грн. - 1.325, 61 грн. = 1.461, 35 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки нарахування зазначеної суми є формою відповідальності банку як роботодавця за невиконання своїх грошових зобовязань перед працівником, в той же час згідно п. 4 ст. 91 Закону України Про банки і банківську діяльність з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії банку та призначення ліквідатора припиняється нарахування економічних санкцій по всіх видах його заборгованості. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень законодавства, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під такою шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем. Згідно матеріалам справи позивач, наводячи обґрунтування порушення його трудового права, одночасно не підтвердив будь-якими доказами наявність у нього втрат нематеріального характеру, з якими законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, обмежуючись декларуванням її наявності. За викладених обставин у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити як у недоведеному. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі, від яких позивач звільнений, підлягають стягненню з відповідача в доход держави пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial