Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

У листопаді 2007 року [PERSON] звернулась з позовом про визнання недійсним договору дарування від 13.11.2001 року, заповіту від 07.09.2001 року. Посилалась на те, що її матір, [PERSON], мала на праві приватної власності дві однокімнатні квартири, квартиру [ADDRESS], загальною площею 25 кв.м та квартиру [ADDRESS], загальною площею 26 кв.м. Квартира [ADDRESS] належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 200 від 11.02.1991 року. За квартиру [ADDRESS] зазначала, що до неї звернулась [PERSON] та запропонувала їй здійснювати за нею догляд та зобов»язалась подарувати за це їй свою квартиру. Вони оформили договір дарування на [PERSON], так як у позивача були не зовсім гарні стосунки з чоловіком, а тому з метою, щоб у подальшому її чоловік не претендував на квартиру, договір дарування був оформлений на [PERSON] 11.07.2007 року [PERSON] померла, вона пішла до нотаріуса подавати заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] де їй повідомили, що спірні квартири [PERSON] заповіла своїй онуці, а її дочці [PERSON]. Із довідки ПП Полтавське БТІ « Інвентаризатор» дізналась що квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON]. Вона вважає, що заповіт і договір дарування є недійсними, оскільки [PERSON] була хворобливою, перебувала на диспансерному обліку з діагнозом бронхіальна астма. Особливо погіршився стан здоров»я [PERSON] в 2001 році вона перенесла інсульт, з«явились ознаки психічного розладу, елементи слабоумства, вона не завжди розуміла значення своїх діях, постійно змінювала свої рішення і дуже боялась своєї онуки, на користь якої зробила заповіт та подарувала квартиру. Таким станом [PERSON] скористалась [PERSON], використавши збіг тяжких обставин, в яких опинилась [PERSON], Враховуючи, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій здійснила оспорювані угоди. Просила визнати заповіт від 07.09.2001 року недійсним та визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], з підстав передбачених ст.55, 57 ЦК України в редакції 1963 року. 22 вересня 2009 року позивач доповнила правове обґрунтування своїх позовних вимог просила визнати оспорювані нею заловіт та договір дарування з підстав, передбачених ст. 56 ЦК України в редакції 1963 року. 09.07.2008 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення її від права на спадкування за законом на обов»язкову частку у спадщині визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Посилалась на те, що за життя [PERSON] з її дочкою [PERSON] були напружені взаємовідносини. [PERSON] за віком та станом здоров»я потребувала сторонньої допомоги, але її дочка, [PERSON] не виконувала своїх обов»язків по відношенню до матері, роками не приходила до неї, не цікавилась здоров»ям, не надавала матеріальної допомоги, не приймала участі в похованні [PERSON], взагалі не була присутньою на похованні. Догляд за [PERSON], її утриманням здійснювала вона, вона за свій кошт поховала [PERSON] та відбула усі поховальні ритуали. Просила усунути [PERSON] від права на спадщину за законом на обов»язкову частку у спадщині, відкритої після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги з підстав, що викладені в позовних заявах, просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Щодо зустрічного позову пояснила, що саме вона здійснювала догляд за своє матір»ю. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що [PERSON] під час складання заповіту та договору дарування на її ім»я перебувала у здоровому глузді, на психічні захворювання не хворіла та виразила своє волевиявлення. На користь її вільного волевиявлення свідчить заповіт [PERSON], який вона зробила в 02.07.1985 року на її ім»я та заповідала їй пайові внески за квартиру 30 по вул. Степана Халтуріна ЖБК «Зоря-1». Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, що викладені в зустрічній позовній заяві. Представники першої та четвертої державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явились будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність. В судовому засіданні , що відбулося 29.12.2008 року нотаріус [PERSON] яка посвідчувала заповіт від імені [PERSON] від 07.09.2001 року пояснила, що при посвідченні заповіту нею були виконані всі вимоги закону щодо посвідчення заповіту, перевірялась правоздатність та дієздатність [PERSON] , яка перебувала у здоровому глузді, розуміла, що вона підписує саме заповіт та розуміла значення своїх дій. Заповіт посвідчувався в приміщенні нотаріальної контори, [PERSON] до нотаріальної контори прийшла сама. В судовому засіданні, що відбулося 29.12.2008 року нотаріус [PERSON] пояснила, що 13.11.2001 року вона посвідчувала договір дарування від імені [PERSON] на користь [PERSON], а саме однокімнатної квартири [ADDRESS], нею були виконані всі вимоги закону щодо посвідчення договору дарування, перевірялась правоздатність та дієздатність [PERSON], яка перебувала у здоровому глузді, розуміла, що вона підписує саме договір дарування та розуміла значення своїх дій. Договір посвідчувався в нотаріальні конторі, куди [PERSON] прийшла сам. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та частковому задоволенню зустрічних позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] була матір»ю позивача [PERSON] та рідною бабцею [PERSON]. [PERSON] є матір»ю [PERSON]. [PERSON] померла 11 липня 2007 року в віці 83 роки, причина смерті - старість. За час свого життя [PERSON] розпорядилась своїм майном, а саме: 2 липня 1985 року склала заповіт , яким заповідала належні їй пайові нагромадження в ЖБК « Зоря-1», що знаходиться в м. Полтава по вул. Степана Халтуріна, № 4 своїй онуці [PERSON] ( а.с. 54). Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори. 07.09.2011 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй квартиру, що розташована в [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] онуці [PERSON] ( а.с. 159) Заповіт посвідчений державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори. 3.11.2001 року [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] ( Жага) A.A. ( а.с. 160). Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори. [PERSON] оспорює заповіт від 07.09.2001 року та договір дарування від1 3.11.2009 року з підстав; -передбачених ст., 55 ЦК України в редакції 1963 року, яка передбачає недійсність угоди укладеної громадянином. Хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. -Передбачених ст. 56 ЦК України в редакції 1963 року яка передбачає недійсність угоди укладеної внаслідок помилки що має істотне значення Передбачених ст. 57 ЦК України в редакції 1963 року яка передбачає недійсність недійсність угоди укладеної внаслідок обману насильства погрози зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких обставин. По - перше зазначені в позовних заявах [PERSON] підстави визнання заповіту та договору дарування недійсними виключають одна одну. Якщо позивач просить визнати заповіт та договір дарування недійсними з підстав, передбачених ст. 56, 57 ЦК України, то вони виключають визнання оспорюваних угод недійсними з підстав, передбачених ст. 55 ЦК України і навпаки. Зазначені обставини дають суду підстави вважати що позивач [PERSON] на час пред»явлення позову до суду і в судовому засіданні не мала належних доказів та впевненості у тому, що [PERSON] складаючи заповіт та укладаючи договір дарування перебувала у такому стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними чи діяла внаслідок помилки або внаслідок обману, насильства або збігу тяжких обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. [PERSON] не надала суду жодного доказу в підтвердження своїх позовних вимог. На підставі ст. 55 ЦК України в редакції 1963 року заповіт та договір дарування може бути визнано недійсним як у разі недієздатності заповідача на час їх складання, так і у випадках відсутності підстав для визнання громадянина недієздатним, але наявності даних проте, що в момент складання заповіту він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. На час складання заповіту [PERSON] на обліку у лікарів-психіатрів не перебувала , не хворіла на психічні захворювання та жодного разу не зверталась за медичною допомогою до лікаря - психіатра. Зазначені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи медичною документацією, показаннями усіх допитаних у судовому засіданні свідків, які в судовому засіданні не зазначали, що [PERSON] лікувалась у лікаря психіатра. Позивач по справі [PERSON] також заперечувала перебування її матері на обліку в психіатричних закладах та лікування у лікаря-психіатра. [PERSON] на час складання оспорюваних угод хворіла загальними захворюваннями, які викладені в медичній документації і ця обставина досліджувалась судом при розгляді справи, а також не заперечувалась сторонами по справі. Для визначення психічного стану [PERSON] на час складання заповіту та договору дарування судом призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до акту № 518 від 14 липня 2009 року посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] станом на час укладання заповіту 07.09.2001 року та договору дарування 13.11.2001 року хронічним стійким психічним розладом чи тимчасовим зсзладом психічної діяльності не страждала. Станом на час укладання заповіту 07.09.2001 року та договору дарування 13.11.2001 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У суду немає підстав не приймати до уваги висновок цієї експертизи, оскільки він не спростований , не визнаний недійсним та відповідає матеріалам справи. Суд не приймає заперечення позивача [PERSON] та її представника в тій частині, що вказаний висновок не відповідає дійсності, оскільки при проведенні цієї експертизи експертам не було відомо, що [PERSON] мала інвалідність 2 групи та те, що в описовій частині акту експертизи експерти посилаються на показання свідків, прізвища яких невірно зазначені в описовій частині експертизи, а саме Бобков та [PERSON]. В протоколі судового засідання є відомості про те, що представником [PERSON] була [PERSON], яка давала суду пояснення, а також був опитаний свідок [PERSON], отже невірно записані прізвища цих осіб в описовій частині акту експертизи не дають суду підстави сумніватись в її недостовірності. Сам висновок експертизи та матеріали справи , які були направлені в експертну станову мають відомості про те, що [PERSON] інвалідність 2 групи була встановлена в 2004 році. Вимоги про визнання угод недійсними з підстав, передбачених ст. 55 ЦК України в редакції 1963 року повинні вирішуватись з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи що в момент складання оспорюваних угод [PERSON] не розуміла значення своїх дій. В судових засіданнях були допитані свідки з обох сторін. З боку [PERSON] були допитані свідки, її подруги та знайомі ( [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]), які по сусідству з [PERSON] не проживали, не спілкувались з нею часто та пояснили, що вони приходили до [PERSON] разом з [PERSON] бачили, що [PERSON] страждала на психічні розлади, не впізнавала їх, не впізнавала людей, забувала, боялась онуки та говорила, що все майно передасть [PERSON] Жодний із зазначених свідків не дав показання щодо того, що саме на час укладання заповіту 07.09.2001 року та договору дарування 13.11.2001 року вони бачили [PERSON], та що [PERSON] в ці дні мала психічні розлади та саме які. Із пояснень нотаріусів, що посвідчували оспорювані угоди , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] посвідчувала угоди в приміщенні нотаріальних контор, куди прийшла сама, без сторонньої допомоги, вони перевіряли її дієздатність, спілкувались з нею перед посвідченням угод, роз»яснювали їй значення укладених нею угод та не помітили у [PERSON] відхилення психічного характеру. В судовому засіданні як свідок був допитаний лікар [PERSON], що лікував [PERSON], який підтвердив , що на час огляду [PERSON] він психічних відхилень у неї не помічав, якби помітив рекомендував би викликати лікаря-психіатра. В судовому засіданні були допитані також свідки з боку [PERSON], в основному сусіди по під»їзду [PERSON], ( [PERSON],[PERSON],[PERSON]І.), які пояснили суду, що часто спілкувались зі своєю сусідкою [PERSON] та психічних відхилень у неї не помічали. Зазначали, що [PERSON] до пенсії працювала директором школи, була грамотною людиною, була свідомою в розмовах та поступках. Не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на те, що у 2001 році [PERSON] перенесла інсульт в результаті чого мала психічні розлади. Із наданої нею ж медичної документації, довідки з 4-ї полтавської міської клінічної лікарні не вбачається, що в 2001 році [PERSON] перенесла інсульт. Показання всіх допитаних свідків у судовому засідання, нотаріусів не дають суду підстав вважати, що на час укладання оспорюваних угод [PERSON] перебувала у такому стані коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. У суду немає підстав не приймати до уваги висновок цієї експертизи, оскільки він не спростований , не визнаний недійсним та відповідає матеріалам справи. Суд не приймає заперечення позивача [PERSON] та її представника в тій частині, що вказаний висновок не відповідає дійсності, оскільки при проведенні цієї експертизи експертам не було відомо, що [PERSON] мала інвалідність 2 групи та те, що в описовій частині акту експертизи експерти посилаються на показання свідків, прізвища яких невірно зазначені в описовій частині експертизи, а саме Бобков та [PERSON]. В протоколі судового засідання є відомості про те, що представником [PERSON] була [PERSON], яка давала суду пояснення, а також був опитаний свідок [PERSON], отже невірно записані прізвища цих осіб в описовій частині акту експертизи не дають суду підстави сумніватись в її недостовірності. Сам висновок експертизи та матеріали справи , які були направлені в експертну установу мають відомості про те, що [PERSON] інвалідність 2 групи була встановлена в 2004 році. Вимоги про визнання угод недійсними з підстав, передбачених ст. 55 ЦК України в редакції 1963 року повинні вирішуватись з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи що в момент укладання оспорюваних угод [PERSON] не розуміла значення своїх дій. В судових засіданнях були допитані свідки з обох сторін. З боку [PERSON] були допитані свідки, її подруги та знайомі ( [PERSON] JI.M., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]), які по сусідству з [PERSON] не проживали, не спілкувались з нею часто та пояснили, що вони приходили до [PERSON] разом з [PERSON] бачили, що [PERSON] страждала на психічні розлади, не впізнавала їх, не впізнавала людей, забувала, боялась онуки та говорила, що все майно передасть [PERSON] Жодний із зазначених свідків не дав показання щодо того, що саме на час укладання заповіту 07.09.2001 року та договору дарування 13.11.2001 року вони бачили [PERSON], та що [PERSON] в ці дні мала психічні розлади та саме які. Із пояснень нотаріусів, що посвідчували оспорювані угоди , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] посвідчувала угоди в приміщенні нотаріальних контор, куди прийшла сама, без сторонньої допомоги, вони перевіряли її дієздатність, спілкувались з нею перед посвідченням угод, роз»яснювали їй значення укладених нею угод та не помітили у [PERSON] відхилення психічного характеру. В судовому засіданні як свідок був допитаний лікар [PERSON], що лікував [PERSON], який підтвердив , що на час огляду [PERSON] він психічних відхилень у неї не помічав, якби помітив рекомендував би викликати лікаря-психіатра. В судовому засіданні були допитані також свідки з боку [PERSON], в основному сусіди по під»їзду [PERSON], ( [PERSON],[PERSON],[PERSON]І.), які пояснили суду, що часто спілкувались зі своєю сусідкою [PERSON] та психічних відхилень у неї не помічали. Зазначали, що [PERSON] до пенсії працювала директором школи, була грамотною людиною, була свідомою в розмовах та поступках. Не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на те, що у 2001 році [PERSON] перенесла інсульт в результаті чого мала психічні розлади. Із наданої нею ж медичної документації, довідки з 4-ї полтавської міської клінічної лікарні не вбачається, що в 2001 році [PERSON] перенесла інсульт. Показання всіх допитаних свідків у судовому засідання, нотаріусів не дають суду підстав вважати, що на час укладання оспорюваних угод [PERSON] перебувала у такому стані коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Щодо визнання оспорюваних угод, з підстав, передбачених ст. 56, 57 ЦК України, то матеріали справи не містять жодного доказу про те що [PERSON] уклала ці угоди під впливом помилки, обману чи збігу тяжких обставин. Враховуючи зміст заповіту, який був укладений [PERSON] 2 липня 1985 року, яким вона тоді заповідала своїй онуці єдине цінне майно, що у нею було , то вбачається, що волевиявлення [PERSON], починаючи з 1985 року було направлене на те, щоб залишити все своє майно онуці, [PERSON], що і було нею зроблено. Хоча заповіт на квартиру [ADDRESS] зроблений на [PERSON], але на час смерті [PERSON] її дочка [PERSON] досягла пенсійного віку та була інвалідом, а отже має право на обов»язкову частку на отримання спадщини. [PERSON] прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контор заяву про прийняття спадщини після смерті матері, що не заперечується [PERSON] Згідно ч. 5 ст. 1224 УК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. [PERSON] не заперечувала тієї обставини, що її повідомили про смерть її матері [PERSON], але вона не приймала участі в її похованні ні фізично ні матеріально та не була присутньою на похованні матері, не доглядає за могилою своєї матері. Із пояснень свідків [PERSON],[PERSON],[PERSON], які були сусідами [PERSON] вбачається, що [PERSON] не спілкувалась зі своєю матір»ю, [PERSON], не надавала їй допомоги, не здійснювала за нею догляд. Фактично зазначені свідки підтвердили, що з часу, коли [PERSON] вийшла заміж, вона до матері не приходила, а догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] та її сім»я. [PERSON] поховала [PERSON] Як вбачається із медичної документації, [PERSON] хворіла на різні хвороби загального захворювання, з 2004 року була інвалідом 2 групи, мала похилий вік, померла у віці 83 роки, причина смерті - старість, а отже в силу свого похилого віку та тяжкого стану здоров»я потребувала допомоги та догляду. Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що [PERSON] надавала будь-яку допомогу своїй матері. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок, що [PERSON] ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, а тому може бути усунена від права на спадкування за законом на обов»язкову частку у спадщині. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру 30 по вул. С.Халтуріна у порядку спадкування за заповітом, то вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не існує спору на отримання нею спадщини через нотаріальну контору. При подачі основної та додаткової позовної заяви [PERSON], не були сплачені витрати на ІТЗ судового розгляду справи у сумі 30 грн., тоді як вона , не звільняється від їх сплати. Отже підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТУ ДСА в Полтавській області 30 грн. витрат на ІТЗ судового розгляду справи,

Outcome: partial