Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить зобовязати відповідача нарахувати на її користь недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2007 - 2009 роки в розмірі 5 144 грн. у відповідності до Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни. Згідно із статтею 6 цього ж Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, яка в згаданому розмірі не виплачувалась. В судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні, згідно письмових заперечень, позов не визнала та просить в такому відмовити з наступних підстав. Законодавством не визначено поняття „мінімальна пенсія за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. В ч.З ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму, застосовується виключно до визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Водночас не прийнято жодного нормативного акта на виконання вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, не визначено на законодавчому рівні за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати вказаний розмір. Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09 липня 2007 року, тому кошти на виплату оскаржуваного підвищення в 2007 році були відсутні. Крім цього, у 2008 році виплачувалося підвищення до пенсії виплачувалося у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, що згідно ч.4 ст.1,4 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту становить 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, з метою збереження соціального захисту окремих категорій громадян 28.05.2008 р. за №530 КМУ прийнято постанову „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, відповідно до якої у 2008 р. здійснюється обчислення пенсій та підвищень, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни. Ствердила, що з 2007 р. і по даний час у Державному бюджету України не було передбачено коштів на виплату підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тому таке не виплачувалось. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась 16 березня 1934 року та згідно ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни, про що має відмітку в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова. Статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком визначається згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Законами України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни було обмежено. Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6- рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та пп.2 п.41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України , якими обмежується дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Відтак, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішень визнані неконституційними положення згаданих законів втратили чинність і з цього часу (з 9 липня 2007 р. та 22 травня 2008р.) відновлено дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Після Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, у 2009-2010 р.р. до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни жодних змін не вносилось, а відтак діє норма, згідно якої дітям війни виплачується підвищення в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. З матеріалів справи та пояснень в суді представника відповідача вбачається, що підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, в розмірі встановленому ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, а саме 30% мінімальної пенсії за віком, у 2007-2010 р.р. не проводилось. Суд не приймає до уваги покликання відповідача про недопустимість застосування мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та нарахування такого відповідно до постанови КМУ №530 від 28.05.2008 р., враховуючи відсутність встановленого законом іншого мінімального розміру пенсії за віком та пріоритетність законів над підзаконними актами. Крім цього, відсутність бюдженого фінансування на виплату, передбаченого Законом України „Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Кечко проти України). Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач, як дитина війни, має право на виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% пенсії за віком. Згідно ст.2.2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. №8-2 (в редакції від 25.02.2008 р. №5-5) управління призначає (здійснює перерахунок) та виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Таким чином управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова, в якому позивач перебуває на обліку, є належним відповідачем по справі. Крім цього, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог /ст.11 ЦПК України/ та не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії, покладену законодавством на відповідний орган, тому вимоги позивача про зобовязання до вчинення дій є підставними. З огляду на наведене, слід зобовязати відповідача нарахувати і виплатити з 09 липня /дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України /по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р. /винесення Рішення Конституційним Судом України/ по 31 грудня 2009 р. позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з врахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує розподіл судових витрат. Оскільки, позивачем при подачі позову до суду судовий збір сплачено не в повному розмірі (недоплачено в розмірі 5,10 грн.) та рішення ухвалено в його користь, а відповідач звільнений від сплати судового збору /п.34 Декрету КМУ „Про державне мито від 21.01.1993 р./, то різницю по сплаті такого слід віднести на рахунок держави. При цьому суд враховує, що позивач не просив повернути сплачений судовий збір в розмірі 3,40 грн. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення слід стягнути з відповідача в користь держави, оскільки такі позивачем при подачі позову до суду не сплачені. Клопотання відповідача про звільнення їх від сплати витрат на інформаціно-технічне забезпечення є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.1,3,6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, та

Outcome: partial