Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку довжиною 27 м шириною 4 м, що знаходиться в смт. Понінка по вул. Лісовій,31 і не чинити для них перешкод. Під час розгляду справи вимоги збільшили, просили також визнати частково недійсним рішення Понінківської селищної ради № 2 від 17 листопада 1993 року в частині вилучення у них земельної ділянки площею 5х28 м розташованої по вказаній вище адресі. В обґрунтування позову позивачі вказували, що для них в 1972 році була надана земельна ділянка площею 0,10 га по вул. Лісовій в смт. Понінка, на якій вони побудували жилий будинок та надвірні спорудами. Поруч з їхнім домоволодінням межує садиба [PERSON], якому в 1978 році виділено земельну ділянку площею 0,10 га під будівництво житла. При цьому проїзд до будинку відповідача на момент забудови запланований з провулку Щорса, але вони дозволили для [PERSON] на період будівництва проїзд здійснювати із вул. Лісова по своїй земельній ділянці довжиною 27 метрів, шириною 4 метри, що проходить за 1 м від їхнього жилого будинку. Однак відповідач до цього часу користується цим проїздом, що створює для них різного виду незручності. В ході розгляду судом справи для них стало відомо, що вказаним вище рішенням селищної ради для [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,176 га в тому числі 5х28 м яка знаходиться у їхньому користуванні. Так як згадана частина земельної ділянки вилучена у них без згоди, тому рішення ради в цій частині є незаконним. [PERSON] в свою чергу подав зустрічний позов, в якому просив зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні земельною ділянкою довжиною 28 м, шириною 5 м, що являється проїздом до його будинку із вулиці Лісна та межує з земельною ділянкою позивачів, а також просив стягнути з останніх моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що в 1978 році для нього виділено земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва житла між будинками по провулку Щорса № 8, та вул. Жданова (нині Лісна) № 33. В 1979 році було вирішено питання проїзду до садиби та визначено, що він проходитиме із вулиці Жданова (нині Лісна) біля границі земельної ділянки [PERSON] довжиною 28 м, а шириною 5 м. З того часу по даний період він користується цим проїздом, однак позивачі починаючи з 2008 року стали предявляти претензії, що земельна ділянка яка служить проїздом до його будинку належить для них і створювати йому перешкоди в нормальному користуванні проїздом, чим заподіюють моральну шкоду. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримали, зустрічний позов не визнали. [PERSON] первісний позов не визнав, а свій позов підтримав. Представник селищної ради вказав, що відповідно до плану земельної ділянки [PERSON]О, йому виділено в 1978-1979 роках спірну частину земельної ділянки, що служить проїздом до домоволодіння [PERSON] Згідно проведених обмірів земельних ділянок позивачів та відповідача проїзд перебуває на земельній ділянці [PERSON], які збудували на виділеній для них земельній ділянці ще в 1972 році будинок, без дотримання вимог плану забудови, тому це є однією із причин, що в даний час неможливо визначити належність спірного проїзду. Третя особа [PERSON] позов [PERSON] визнала, позов [PERSON] заперечила, пояснила, що при будівництві [PERSON] будинку, [PERSON] для нього дозволили проїзд по їхній земельній ділянці тимчасово, в той час як проїзд для [PERSON] повинен був проходити від вул. Щорса., але відповідач по даний час неправомірно користується спірним проїздом. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] слід задовольнити частково. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Понінківської селищної ради № 7 від 11.04.1972 року дозволено для [PERSON] будівництво жилого будинку на земельній ділянці під № 31 по вул. Жданова в смт. Понінка площею 1000 кв. м, а також зобовязано забудовника до 1974 року від архітектора отримати технічну документацію на право забудови будинку. 19 березня 1974 року райархітектор [PERSON] затвердила план земельної ділянки під забудову для [PERSON] визначивши її розміри та межі 20 м на 50 м, де також вказано місце розташування жилого будинку. Цього ж числа райархітектор видала [PERSON] дозвіл не виконання робіт по будівництві житла. Рішенням виконавчого комітету Понінківської селищної ради № 10 від 26.05.1978 року дозволено для [PERSON] будівництво жилого будинку на земельній ділянці під № 33 по вул. Жданова в смт. Понінка площею 1000 кв. м, а також зобовязано забудовника від архітектора отримати технічну документацію на право забудови будинку. 14 червня 1978 року [PERSON] згідно наказу № 67 директора Шепетівського лісгоспзагу виділено земельну ділянку для будівництва жилого будинку розміром 0,10 га із вільного земельного присадибного фонду в смт. Понінка, між будинками по провулку Щорса,8 і вул. Жданова, 19 (33). 6 червня 1979 року райархітектор [PERSON] затвердила план земельної ділянки під забудову для [PERSON] визначивши її розміри та межі, де також вказано, що від вул. Жданова (нині Лісна) біля межі садиби [PERSON] по довжині 28 метрів, ширині 5 метрів має існувати заїзд до земельної ділянки, на якій планувалось будівництво [PERSON] жилого будинку на надвірних споруд. Як вбачається із матеріалів справи розміри і межі земельних ділянок, виділених [PERSON], [PERSON] в період будівництва ними жилих будинків, та безпосередньо після завершення будівництва в установленому на той час порядку не змінювались, і будь-яких спорів з приводу суміжного землекористування між сторонами не існувало. Відповідно до Земельного Кодексу УРСР 1970 року, зокрема ст. 16, 87, 102 - надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок проводиться на підставі рішення виконавчих комітетів, зокрема селищних Рад народних депутатів, встановлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Земельні ділянки для індивідуального будівництва надаються у безстрокове користування громадянам за рішенням виконавчого комітету селищної ради депутатів у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови селища, в розмірах від 0,07 до 0,12 га Таким чином надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва жилого будинку з визначенням на плані цієї ділянки, що заїзд до домоволодіння названого забудовника буде проходити із вулиці Жданова (нині Лісова) біля крайньої межі земельної ділянки [PERSON], проведено у відповідності до діючого на той час законодавства Союзу РСР та Української РСР. Вимоги [PERSON] про те, що спірний заїзд розташований на виділеній для них земельній ділянці обєктивними доказами не підтверджено, а тому їхні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розмірами 28х5 м є безпідставними. Згідно рішення Понінківської селищної ради № 2 від 17.11.1993 року для [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, розташованого в смт. Понінка по вул. Лісова,33 в розмірі 0,1760 га. Позивачі посилаються, що дане рішення є недійсним в частині, що цим рішенням у них вилучено земельну ділянку розмірами 5х28 м, яка знаходиться саме у їхньому користуванні, та згоди на вилучення вони не давали. Твердження [PERSON], що спірна земельна ділянка розміром 5х28 м перебуває у їхньому законному користуванні в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а як уже зазначалась вище, ця частина ділянки згідно рішення виконавчого комітету Понінківської селищної ради від 26.05.1978 року, наказу директора Шепетівського лісгоспзагу від 14.06.1978 року, плану земельної ділянки, затвердженого райархітектром 6.06.1979 року надана в безстрокове користування для [PERSON] Зазначене рішення, наказ, план в установленому законом порядку не скасовані, залишаються чинними на теперішній час, через що суд їх розцінює як належні і допустимі докази, котріі підтверджують законність надання, користування, володіння [PERSON] спірною частиною земельної ділянки, а тому зобовязує [PERSON] відповідно до ст.391 ЦК України не чинити йому перешкод у користуванні згаданою частиною земельної ділянки. Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів за зустрічним позовом моральної шкоди. Як установлено судом на місці огляду спірної земельної ділянки, заїзд до будинку [PERSON] фактично існує, [PERSON] він не захоплений, і його можливо використовувати для цільового призначення. Оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, що відповідачі конкретними, винними, неправомірними діями заподіяли йому моральні страждання, тому згідно до ч.1 ст. 1167 ЦК відсутні підстави стягнення з [PERSON] моральної шкоди.

Outcome: partial