Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «48-завод залізничної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якій зазначає, що Позивач, 23.08.2007 р. наказом №120 від 23.08.2007 р. була прийнята тимчасово на посаду інспектора охорони Державного підприємства «48-завод залізничної техніки». Наказом № 101 від 01.08.2008 р. прийнята постійно інспектором охорони СОПБ. Згідно колективного договору, підприємство гарантує своєчасно виплачувати своїм працівникам заробітну плату до 20 числа наступного місяця. Адміністрація підприємства мотивує невиплату заробітної плати відсутністю грошових коштів. У Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість по заробітній платі з вересня 2008 року в сумі 12295,75 грн. Позивачем була надана заява на ім'я начальника заводу з проханням видати справку про заборгованість по заробітній платі від 25.07.2008р. Вк. № 103-3. Прохання позивача Відповідач не задовольнив, Відповідачем довідка про заборгованість із заробітної плати не видаються. Позивачка вважає, що неправомірними діями відповідача щодо невиплати та несвоєчасної виплати заробітної плати їй заподіяні моральні страждання, оскільки вона на протязі майже року постійно потребує грошей, що впливає на її фізичний стан та на стан її сім'ї. Потреба грошей не дозволяє Позивачу вести нормальний спосіб життя, придбати необхідні продукти харчування, ліки, речі першої необхідності, своєчасно сплачувати квартирну плату та комунальні послуги. У позивача є неповнолітня дитина. Однак з моменту виникнення заборгованості у Відповідача перед Позивачем останній не має змоги утримувати дитину, яка потребує фінансової допомоги. Всі вище перелічені факти призводять до постійних моральних страждань Позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду Позивач оцінює в 5 000,00 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення відповідно до викладених у позові. Також пояснила, що за півтора роки отримала шість заробітних плат, але несвоєчасно і із затриманням: у травні 2009 року 1127 грн., в липні 2009 року 500 грн.; у серпні 2009 року 1689 грн.; в січні 2010 року за листопад і грудень 2009 року 3521 грн. Представник позивача позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заробітної плати, але просила відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації та моральної шкоди. В частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати надала пояснення про те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2008 року було порушено справу про банкрутство відповідача та введений мораторій на задоволення вимог його кредиторів, отже з моменту введення мораторію припиняється нарахування фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань, в тому числі й компенсації за несвоєчасність виплати заробітної плати. Також просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки, на її думку, позивачка не довела її спричинення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка працює на ДП «48 завод залізничної техніки» з 10.08.2006 року, на постійній посаді інспектора-охоронця СОПБ з 01.08.2008 року. За час роботи з 01.09.08 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 12295, 75 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати в сумі 12295,75 грн. з відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Разом з цим, позивачка не надала до суду відповідні індекси інфляції та розрахунки щодо їх виплати, а також не визначила суму компенсації, а суд, відповідно до ст.. 11 ЦПК України, позбавлений права самостійно визначити таку суму. У звязку з наведеним суд відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення компенсації частини заробітної плати. Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати з наступних підстав. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» та справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Заборгованість по виплаті заробітної плати у відповідача перед позивачем виникла з 01.09.2008 року, тобто вже після порушення справи про банкрутство підприємства. Незважаючи на це, відповідачем і по цей час вживаються заходи щодо погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачкою, про що свідчать відповідні виплати у 2010 році. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вина відповідача щодо несвоєчасних та неповних розрахунків по заробітній платі перед позивачкою відсутня.

Outcome: partial