Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, в обґрунтування яких зазначає, що 17 травня 2007 року відповідач уклав з позивачем договір безвідсоткової позики та [PERSON] позичив у позивача 10000 грн., які зобовязався повернути 17.05.2008 року. По закінченню зазначеного строку, відповідач суми позики не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням штрафу ( за умовами договору) у розмірі 30250 грн. та судові витрати при звернені до суду просить покласти на відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволені у повному обсязі. Пояснив, що ним відповідачу був проданий по довіреності автомобіль, залишкова вартість якого, складала 10000 грн., відповідач повинен був сплатити йому за цей автомобіль 10000 грн., суми від залишку вартості автомобілю. В звязку з чим, він з відповідачем уклали договір позики на суму 10000 грн. Гроші відповідачу по договору Позики він не передавав. Будь-яких доказів того, що він передавав відповідачу саме гроші у зазначеній сумі, а відповідач прийняв їх у нього не має. Власником переданого автомобілю він не був і не визнавався за рішеннями суду, хоча намагався це зробити. Просить стягнути з відповідача гроші та покласти на нього судові витрати. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову. Відповідач не заперечує, що дійсно між ними був укладений такий договір, але ж ніяких грошей від позивача він не отримував. Ніяких підтверджень того, що йому були надані гроші не має. Він збирався придбати у позивача автомобіль, який видав довіреність, заплатив тому частину грошей, а частину в сумі 10000 грн. повинен був згодом віддати. Укладався договір саме позики на отримання грошей. Коли було встановлено, що автомобіль проблемний, знаходився під арештом та інше, позивач вимог по поверненню його до нього не подавав, а у звязку з тим, що він частково сплатив позивачу 700 доларів США, був позбавлений можливості користуватися автомобілем, тому він автомобіль не повертав. Він не згоден платити позивачу гроші по договору позики. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх взаємній сукупності, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі по слідуючим підставам: Відповідно до загальних вимог ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.(ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України). Т.б. дані норми встановлюють загальні правила по розподілу між сторонами зобов*язань по доказуванню. Суд вважає встановленим, виходячи з позовних вимог, що позивач звернувся до суду з підстав невиконання відповідачем укладеного між ними договору позики, про стягнення грошової суми по договору. Відповідно до представленого безпроцентного договору позики від 17.05.2007 року, [PERSON] (позикодавець) передає [PERSON] (позичальник) грошові кошти у розмірі 10000 грн., без сплати процентів, строком на один рік. У випадку не повернення грошей, позичальник повинен був сплатити [PERSON] штраф у розмірі 0,5 % від не повернутої суми позики за кожен день просрочки. Т.б. предметом даного договору безпосередньо є саме грошові кошти, які [PERSON] повинен був повернути у звязку з передачею йому цих грошей. Будь-яких доказів того, що [PERSON] передав безпосередньо [PERSON], а останній отримав грошові кошти, відповідно до умов договору, суду не представлено. Будь-яких розписок або іншого не має. Більше того, як зазначив та підтвердив у судовому засіданні сам [PERSON], то він грошові кошти по Договору відповідачу не надавав. Ця сума, є лише залишковою сумою від вартості автомобіля, який він продав [PERSON] по довіреності. Ст.509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, якою визначені підстави виникнення прав та обовязків, якими є договори та інші правочини. Цивільні обовязки повинні виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст..14 ЦКУ). Відповідно до ст..526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Правовідносини, що виникли між сторонами, та з підстав яких звернувся до суду Позивач, регулюється Параграфом 1 Главою 71 Книгою 5 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Виходячи з правового змісту цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що для того, щоб у сторони позивача виникло право вимоги до відповідача (виникнення цивільних прав та обовязків), щодо повернення останнім грошових коштів, з урахуванням сплати штрафу у випадку прострочення щодо їх повернення (грошових коштів), він повинен був надати (сам виконати договір про надання грошей) [PERSON] ці грошові кошти, визначені умовами договору та підтвердити передачу грошей відповідними доказами. До того ж п.7 Договору позики встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту надання [PERSON] суми позики [PERSON] Але ж як було встановлено у судовому засіданні, Позивач саме грошові кошти визначені умовами договору позики відповідачу не надавав взагалі, т.б. договір позики не був укладений, а тому позивач не має права вимагати його виконання. Суд вважає, що вимоги та доводи позивача про те, що вони домовились про цю суму, яка є залишковою від вартості автомобілю, є безпідставними, тому як це є предметом інших правовідносин, а не ті, що виникли між сторонами відповідно до укладеного ними договору позики від 17.05.2007 року та з підстав яких він і звернувся до суду. На підставі викладеного, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed