Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі (далі Управління) в якому просила визнати неправомірною відмову Управління в призначенні їй пенсії по інвалідності у відповідності з ст.ст. 50, 52, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача призначити пенсію, встановивши з квітня 2010 року у розмірах: державну пенсію - не менше 8 мінімальних пенсій за віком; додаткову пенсію - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника непрацездатному члені сім»ї інваліда Чорнобильської катастрофи що був на його утриманні (далі щомісячна компенсація) - 50 процентів мінімальної пенсії за віко. В обґрунтування позову [PERSON], вказувала, що 23 квітня 2010 року вона звернулась до Управління про призначення пенсії по втраті годувальника. Її покійний чоловік [PERSON] являвся інвалідом 2-ї групи,, захворювання повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і помер 26 жовтня 2006 року. Настання смерті повязане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАБС. Статтею 50 Закону встановлено, що особам, віднесених до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія, зокрема для інвалідів 2 групи у розмірі - 75 процентів від мінімальної пенсії за віком, статтею 52 Закону передбачено виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника - 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а в статті 54 вищезгаданого Закону зазначено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. На письмове звернення щодо призначення пенсії у вказаних вище розмірах їй 19.05.2010 року Управління відмовило. Вважає такі дії відповідача неправомірними, Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що [PERSON] 23.04.2010 року звернулась до Управління з приводу призначення для неї пенсії про втраті годувальника, так як її покійний чоловік [PERSON], який помер 25.10.2006 року, був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC, 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 40 від 1.10.2009 року захворювання, що призвело смерті [PERSON] повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Право позивачки на одержання державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, та отримання щомісячної компенсації відповідачем не оспорюється, а не визнається лише її розмір. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 2-й групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 Закону встановлено, що особам, віднесених до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія, зокрема для інвалідів 2 групи у розмірі 75 процентів від мінімальної пенсії за віком, статтею 52 Закону передбачено виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника 50 процентів мінімальної пенсії за віком. В частині 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Листом від 19.05.2010 року відповідач відмовив для [PERSON] у встановленні розмірів пенсій, визначених ст. 50, 52, 54 Закону. Суд не може погодитися з правильністю нарахування позивачці пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, та щомісячної допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ЩО передбачені Конституцією та законами України. За конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні позивачці розміру державної пенсії, а також щомісячної компенсації застосуванню підлягають норми ст.ст. 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими, за основу їх нарахування повинна братись мінімальна пенсія за віком, розмір котрої дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, а не положення постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Положення ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якого випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, на думку суду не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. На думку суду не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] про виплату їй окрім державної пенсії, та щомісячної допомоги, ще й додаткової пенсії відповідно до ст..50 Закону, так як за змістом названої норми право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю має лише сама особа, що постраждала від наслідків катастрофи, а не утриманці після її смерті. Останнім передбачена виплата щомісячної компенсації відповідно до ст. 52 Закону.

Outcome: partial