Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 195 гривень 06 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також судові витрати по справі, зазначивши що 21.10.2009 року вона придбала у відповідача огірки консервовані, гриби консервовані та томати на загальну суму 197 грн. 21.10.2009 р. їй було видане якісне посвідчення № 26 на гриби мариновані «Шампіньйони», яке впевнило її в тому, що вказану продукцію можна вживати в харчуванні. 22.10.2009 року вона вжила гриби мариновані, які придбала у відповідача та отримала харчове отруєння. З 22.10.2009 р. по 23.10.2009 р. вона знаходилася у лікарні із харчовим отруєнням, діагноз "Піщеве отруєння". Медиками було встановлено, що вона отруїлася грибами. Відповідно до пункт 6 ст. 35 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про якість та безпеку харчових продуктів та продовольчої сировини», придатність для споживання людиною рослинних продуктів підтверджується відповідним сертифікатом. Отже якісне посвідчення №26 на гриби мариновані «Шампіньйони» є неналежним документом, яке підтверджує якість цього рослинного продукту. Тому просить відшкодувати матеріальну шкоду на придбання лікарських препаратів в сумі 195,06 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 5000 грн., оскільки харчовим отруєнням була завдана шкода її здоровю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що перевіркою, яка проводилась в ТОВ «Агрофірма Овочівник» було встановлено, що харчова продукція, а саме гриби мариновані та огірки мариновані вироблялись без відповідного дозволу і ця продукція не відповідала вимогам нормативних документів. За це керівник підприємства був притягнений до адміністративної відповідальності, при цьому відповідні постанови оскаржуються ним у встановленому законом порядку. Однак доказів того, що у позивачці було харчове отруєння саме маринованими грибами надано не було і під час судового розгляду справи таких доказів не було зібрано. В поліклініці [PERSON] поставили діагноз «гострий гастрит», а не «харчове отруєння». На вказані мариновані гриби мається якісне посвідчення № 26. Вказаний документ є відповідним сертифікатом якості. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що позивачкою до матеріалів справи була надана довідка з КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» з приводу гострого харчового отруєння, однак чим саме отруїлась позивачка в довідці не зазначено. Інших доказів на підтвердження харчового отруєння маринованими грибами, позивачкою не надано. Згідно копії накладної від 21.10.2009 року за придбання грибів консервованих, позивачка сплатила 67 грн. 50 коп. В звязку з тим, що перевіркою, яка була проведена в ТОВ «Агрофірма Овочівник» було встановлено, що гриби мариновані вироблялись без відповідного дозволу і ця продукція не відповідала вимогам нормативних документів, відповідно до ст. ст. 4,8,16 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка може лише ставити питання про відшкодування витрат за придбання продукції неналежної якості, тобто грибів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено що 21.10.2009 року [PERSON] придбала в ТОВ «Агрофірма Овочівник» огірки консервовані, гриби консервовані та томати на загальну суму 197 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №654 від 21.10.2009 р. /а.с.6/. 21.10.2009 р. ТОВ «Агрофірма Овочівник» було видане якісне посвідчення № 26 на гриби мариновані «Шампіньйони» та огірки консервовані /а.с.6-7/. З доводів позивачки вбачаться, що 22.10.2009 року вона вжила гриби мариновані, які придбала у відповідача та отримала харчове отруєння. На підтвердження своїх доводів позивачкою до позовної заяви була додана довідка КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» від 30.10.2009 року, з якої вбачається, що [PERSON] наблюдалась з приводу гострого харчового отруєння, до роботи допускається /а.с.5/. Оцінюючи доводи позивачки щодо харчового отруєння маринованими грибами, придбаними в ТОВ «Агрофірма Овочівник» суд виходить з наступного: В матеріалах справи мається копія відповіді заступника Генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» від 25.11.2009 року № 20/719, згідно якої фахівцями ДП «Запоріжжястандартметрологія» була проведена перевірка ТОВ «Агрофірма Овочівник». Під час перевірки грибів маринованих, огірків маринованих було встановлено, що перевірена продукція не відповідала вимогам нормативних документів. У підприємства відсутні протоколи досліджень продукції по органолептичним, фізико-хімічним показникам та показникам безпеки. Продукція виробляється без відповідного дозволу санітарної-епідеміологічної служби. За результатами перевірки підприємству заборонена реалізація перевіреної продукції. Керівник притягнутий до адміністративної відповідальності /а.с.35/. Згідно копії відповіді головного державного санітарного лікаря Мелітопольського району від 03.12.2009 р. № 01-61.1074, ніяка дозвільна документація на право виробництва консервів для ТОВ «АФ Овочівник» не надавалась. Не узгоджена схема відомчого лабораторного контролю за продукцією, яка виробляється (лабораторний контроль не проводився). Для проведення гігієнічного навчання робітники цеху до райСЕС не звертались /а.с.37/. Згідно копії відповіді головного державного санітарного лікаря Мелітопольського району від 29.12.2009 р. № 01-61.1248 за порушення вимог санітарного законодавства стосовно реалізації незаконно виробленої консервованої продукції сумлінної якості до директора ТОВ «АФ «Овочівник» [PERSON] прийнято заходи адміністративного впливу накладено штраф в розмірі 340 грн. Постанова ГДСЛ району направлена [PERSON] замовним листом. Діяльність консервного цеху тимчасово заборонена. Вирішується питання щодо застосування фінансової санкції до ТОВ «АФ Овочівник» /а.с.38/. Як вбачається з копії відповіді головного державного санітарного лікаря Мелітопольського району від 24.02.2010 р. № 01-61.160 листом від 18.02.2010 року РВ ГУМВС України в Запорізькій області повідомило, що ними здійснена перевірка ТОВ «АФ «Овочівник» та проведено лабораторне обстеження вилученої консервованої продукції. За результатами досліджень ця продукція практично за усіма показниками не відповідає встановленим стандартам, нормам, правилам та технічним умовам консервної продукції. Разом з тим, оцінюючи надані представником позивачки вищевказані документи, суд вважає, що з них випливає лише той факт, що консервована продукція ТОВ «АФ Овочівник» не відповідала вимогам нормативних документів та вироблялась без відповідного дозволу санітарної-епідеміологічної служби, за що на керівника підприємства накладено адміністративне стягнення. Вказаний факт в судовому засіданні не заперечував й представник відповідача. При цьому з пояснень представника ТОВ «АФ «Овочівник» вбачається, що всі адміністративні стягнення, які були накладені на керівника ТОВ «АФ Овочівник» оскаржуються ним у встановленому законом порядку. Однак жодний з наданих документів не засвідчив факту харчового отруєння позивачки [PERSON] маринованими грибами чи огірками. На ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду від 18.11.2009 року, в порядку ст. ст. 133, 137 ЦПК України, з КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» надійшла відповідь, згідно якої як вбачається з амбулаторної карти [PERSON] зверталась до дільничного лікаря КУ «Меліто\-польська міська поліклініка № 1» ММР ЗО 21.10.2009 року. Враховуючи скарги хворої (з її слів захворіла 20.10.2009 р. після прийому консервованих огірків та грибів), а також враховуючи обєктивний статус, хвора з діагнозом: «Харчова токсикоінфекція» була направлена до приймального відділення інфекційного стаціонару КУ «Мелітопольська міська лікарня №2» ММР ЗО. В звязку з тим, що [PERSON] не лягла на стаціонарне лікування, 22.10.2009 р. вона розшукувалась дільничною медичною сестрою. 23.10.2009 р. до кабінету інфекційних захворювань поліклініки надійшла інформація про звернення хворої до приймального відділення інфекційного стаціонару КУ «Мелітопольська лікарня № 2» ММР ЗО, де вона була оглянута лікарем-інфекціоністом і обстежена на гострі кишкові інфекції. Від госпіталізації хвора відмовилась, тобто відмова від госпіталізації реєструється вдруге. Хвора знову була запрошена на огляд і подальше лікування до лікаря-інфекціоніста поліклініки №1. На прийом [PERSON] зявилася тільки 26.10.2009 р. і на момент огляду лікарем-інфекціоністом поліклініки № 1 скарг на стан здоровя у неї не було. Зі слів хворої 22.10.2009 р. та 23.10.2009 р. виконувались внутрівенні крапельні вливання в приватному порядку, які призначалися лікарем 23.10.2009 р. в приймальному відділенні інфекційного стаціонару КУ «Мелітопольської міської лікарні № 2» ММР ЗО. 27.10.2009 р. отримані результати бактеріологічного обстеження хворої - росту пато\-генної флори не виявлено. Хворій [PERSON] було встановлено заключний діагноз: «Гострий гастрит». В умовах поліклініки дослідження харчових продуктів на предмет причетності їх до отруєнь не проводиться /а.с.21/. В судовому засідання в якості свідка була допитана лікар КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» [PERSON], яка пояснила, що вперше вона побачила [PERSON] 26.10.2009 р., коли та прийшла на прийом. На прийом вона була запрошена через дільничного лікаря, оскільки надійшов сигнал з інфекційного відділення щодо неї. На прийомі ніяких скарг від хворої на стан здоровя не було. В медичній картці вона написала все зі слів хворої, яка пояснила, що 20.10.2009 р. їла мариновані огірки та гриби, що було відмічено в амбулаторній картці. Також вона повідомила, що їла їх у великій кількості, оскільки дуже їх полюбляє. З початку [PERSON] був встановлений діагноз «Харчова токсикоінфекція». Це був первісний діагноз, а потім після отримання результатів аналізів, їй був встановлений діагноз «Гострий гастрит». 27.10.2009 року з інфекційного стаціонару вони отримали інформацію, що [PERSON] встановлений діагноз «Гострий гастрит». Вважає, що харчової токсикоінфекції в позивачки не було, а гострий гастрит міг бути викликаний токсином іншого походження. На її думку гриби не можуть дати токсикоінфекцію, джерелом токсикоінфекції можуть бути брудні руки. Як лікар вона знає, що якщо у людини спровокувати шлунок великою кількістю соленого, кислого, гострого, то можна викликати гастрит. Як пояснила сама позивачка вона вжила велику кількість маринованих огірків та грибів. [PERSON] був поставлений кінцевий діагноз «Гострий гастрит». Однак що спровокувало таку хворобу не відомо. 30.10.2009 року [PERSON] знову прийшла до неї та попросила дати довідку, що вона не хвора на інфекційні хвороби та може контактувати з людьми. Таку довідку вона їй видала. Таким чином, з пояснень свідка [PERSON], з відповіді КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1», з дослідженої в судовому засіданні амбулаторної картки [PERSON] вбачається, що [PERSON] був встановлений кінцевий діагноз «Гострий гастрит», а не «Харчове отруєння». Що спровокувало таку хворобу встановлено не було. Крім того, довідка КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» від 30.10.2009 року, яка була надана позивачкою на підтвердження своїх вимог, також не містить відомостей з приводу того, чим саме отруїлась позивачка. З доводів свідка [PERSON] вбачається, що за вказаною довідкою [PERSON] звернулась лише для того, щоб підтвердити факт відсутності в неї інфекційних хвороб та можливості працювати і контактувати з людьми. Також, з показань лікаря [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що всі дані, які були занесені нею в амбулаторну карту [PERSON], були внесені зі слів хворої, яка пояснювала, що їла мариновані гриби та огірки 20.10.2009 року. Дана обставина підтверджується вказаною амбулаторною картою, дослідженою в судовому засідання. Однак, з квитанції до прибуткового касового ордеру № 654 та накладної № 26-615 вбачається, що [PERSON] придбала в ТОВ «Агрофірма Овочівник» консервовану продукцію 21.10.2009 р. Таким чином, суду не зрозуміло, яким чином [PERSON] могла вживати гриби та огірки 20.10.2009 року, якщо купила їх лише 21.10.2009 року. Суд також приймає до уваги доводи представника Сектору захисту прав споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради з приводу того, що позивачкою не було доведено факту харчового отруєння маринованими грибами, а тому відповідно до ст. ст. 4,8,16 Закону України «Про захист прав споживачів» вона може ставити вимоги лише про відшкодування витрат за придбання продукції неналежної якості. Сума вказаних витрат складає 67 грн. 50 коп., що підтверджується накладною від 21.10.2009 року. Відповідно до п.8 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі придбання споживачем продовольчих товарів неналежної якості продавець зобовязаний замінити їх на товари належної якості або повернути споживачеві сплачені ним гроші. Згідно ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, завдана життю, здоровю або майну споживача дефектною продукцією або продукцією неналежної якості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо законом не передбачено більш високої міри відповідальності. Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже суд не має право вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем. Оскільки позивачкою не заявлялась позовна вимога з приводу відшкодування витрат за придбання продукції неналежної якості, суд не може вирішувати вказане питання та вийти за межі заявлених вимог. На підставі вищевикладеного, аналізуючі зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивачкою не було доведено факту отруєння маринованими грибами, суд вважає необіхним відмовити їй у вимозі щодо відкшодування матеріальної шкоди на придбання ліків в сумі 195,06 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вказана вимога задоволенню також не підлягає. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні моральної шкоди суд вивчає характер і обсяг моральних страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість травми, наслідки травми, істотність змін у життєвих і виробничих звязках. Згідно з п.5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні представником позивачки не було надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння позивачки моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, які отримала позивачка, тим паче, що факту харчого отруєння в судовому засіданні доведено не було. Також не наведено доводів, з яких виходила позивачка, визначаючи розмір цієї шкоди та доказів на підтвердження цього розміру. Крім того, п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Однак на час розгляду справи судом не було встановлено, що продукція ТОВ «АФ Овочівник» є небезпечною для життя і здоровя людей.

Outcome: dismissed