Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

Банк звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 січня 2008 року уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав йому на споживчі цілі грошові кошти в сумі 14 тис. доларів США строком до 16.01.2013 р., зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитними коштами, але всупереч пп. 4.1.1 - 4.1.2.1 відповідач порушував строки погашення кредиту та нарахованих відсотків, в звязку з чим станом на 18.11.2009 р. має прострочену заборгованість по кредиту в сумі 12149,35 доларів США, відсотках в сумі 1079,63 доларів США. Зазначав, що на підставі пп. 4.1.4, 6.1.4, 4.1.2.2 цього договору має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобовязань по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, а також сплати ним пені за кожен день прострочення. Посилаючись на вказане просив стягнути з відповідача 97076 грн. 95 коп. простроченої заборгованості по кредиту, 8626 грн. 57 коп. заборгованості за відсотками і 2220 грн. 74 коп. пені, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1079 грн. 24 коп., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У письмовій заяві (а.с. 64) просив розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач позов визнав частково. Наявність заборгованості по кредиту не заперечував, пояснив, що борг виник в звязку з тим, що через сімейні обставини та фінансові труднощі він не зміг вчасно вносити мінімальні щомісячні платежі, які були обумовлені графіком погашення кредиту. При визначені розміру заборгованості просив врахувати суми, сплачені ним згідно квитанції № 648 від 30.12.2009 р. і № 657 від 20.10.20009 р. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено судом, що 17 січня 2008 року між банком та позивачем укладено кредитний договір № 09/2008/426153035 (далі - Договір), за умовами якого банк надав відповідачу на споживчі цілі грошові кошти в сумі 14 тис. доларів США, а той зобов'язався повернути їх до 16.01.2003 р., сплативши відсотки за користування кредитом в розмірі 15,5 % річних (а.с. 24-26 ). За графіком ( а.с. 27 ), який є додатком до цього договору, погашення повинно здійснюватися відповідачем щомісячними платежами до 20 числа в розмірі 338,81 доларів США (а.с. 24-27). Виконання цього зобовязання забезпечено договором застави від 17.01.2008 р., предметом якого є належний відповідачу автомобіль марки CITROEN Jumper, реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Своїх зобов'язань відповідач не виконав, оскільки всупереч п. 6.1.2 Договору порушував строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, в результаті чого станом на 18.11.2009 р. утворилась прострочена заборгованість по кредиту в сумі 12149,35 доларів США та відсотках в сумі 1079,63 доларів США, що підтверджується наданими позивачем розрахунком, банківськими виписками ( а.с. 6-23 ). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У п. 4.1.4 договору сторони погодили право банка достроково витребувати наданий кредит, в т.ч. звернути стягнення на заставлене майно у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користу вання кредитом згідно з графіком за будь-який період або порушення Пунктом 9.1 Договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом або порушення строків повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити на користь банка пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ. В силу ст. 10 Договору сімейні обставини та фінансові труднощі відповідача ( а.с. 69-71 ) не відносяться до обставин форс-мажор, а за ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази та їх належна оцінка вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в сумі 107924,26 грн. ( в т.ч. 97076 грн. 95 коп. за кредитом, 8626 грн. 57 коп. - за відсотками і 2220 грн. 74 коп. пені ), яка підлягає зменшенню на 3187,40 грн., сплачених відповідачем за квитанцією № 648 від 30.12.2009 р ( а.с. 72 ). Твердження відповідача про необхідність зменшення суми боргу на 797 грн., які він сплатив за квитанцією № 657 від 20.10.2009 р. ( а.с. 73 ), безпідставні, позаяк цей платіж був врахований позивачем при розрахунку заборгованості ( а.с. 21 ). Пунктом 2.1.4 договору застави визначено, що у випадку не виконання чи неналежного виконання заставодавцем своїх зобовязань за кредитним договором, банк може задовольнити майнові інтереси за рахунок предмета застави в повному обсязі, в т.ч. суму кредиту, відсотків за користування кредитом, збитків, пені та інших витрат, а якщо сум, отриманих від реалізації предмету застави буде недостатнього для повного погашення зобовязань, отримати відшкодування з іншого майна заставодавця, яке не виступає предметом застави. Виходячи з цього, суд вважає необхідним на підставі ст. 217 ЦПК України визначити порядок виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на автомобіль відповідача, а в разі недостатності суми, отриманої від його реалізації, на інше майно боржника, в порядку черговості, встановленої діючим законодавством. Згідно з ч.І ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати: 1047,37 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Outcome: partial