Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Позивач зазначав, що він та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 січня 1997 року. Від шлюбу у них з відповідачкою спільних дітей немає. У звязку з тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинилися у травні 2009 року. З того ж часу спільне господарство не ведеться, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе. За час проживання в шлюбі сторонами було набуте майно: у вересні 2000 року придбана однокімнатна квартира № 19 в м. Бровари Київської області по вул. Грушевського, 15-а, балансова вартість 70\~000 грн. 00 коп., 25 червня 2005 року придбали автомобіль марки ВАЗ 21013, 1981 року випуску, ринкова вартість 7\~000 грн., який знаходиться на даний час в користуванні позивача, в кінці 2008 року придбали кухонний меблевий набір ринковою вартістю 4\~000 грн., диван ринковою вартістю 3 000 грн., холодильник ринковою вартістю 3 500 грн., вбудовану шафу вартістю 3 000 грн., пральну машину ринковою вартістю 4\~000 грн. Загальна вартість майна, що було придбано сторонами спільно під час шлюбу становить 94\~500 грн. 00 коп. Угоди про добровільне розірвання шлюбу та добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Посилаючись на викладене, просив суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 січня 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 19, визнати право власності на ? частину однокімнатної квартири № 19 в м. Бровари Київської області по вул. Грушевського, 15-а, що є спільним сумісним майном подружжя, за [PERSON] та на ? частини квартири - за [PERSON] Також просив поділити інше майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши [PERSON] у власність автомобіль марки ВАЗ 21013, 1981 року випуску, ринкова вартість 7\~000 грн. та пральну машину ринкова вартість 4\~000 грн. на загальну суму 11\~000 грн., а [PERSON] виділити у власність кухонний меблевий набір ринковою вартістю 4\~000 грн., диван ринковою вартістю 3 000 грн., вбудовану шафу вартістю 3 000 грн., холодильник ринковою вартістю 3 500 грн., на загальну суму 13\~500 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 2\~500 грн. в рахунок різниці вартості спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що гроші на придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] подарував брат [PERSON] як компенсацію за те, що позивач відмовився від своєї частки у спадщині після смерті батька на його користь. В судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти розірвання шлюбу, пояснили, що сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1997 року проживали разом та вели спільне господарство до грудня 2008 року, поки [PERSON] не став проживати з іншою жінкою. В період шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль марки ВАЗ 1981 року випуску вартістю 7 000 грн., кухонний меблевий набір та вбудовану шафу, тому саме це майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. Не заперечували, щоб позивачу у порядку поділу було виділено автомобіль, а [PERSON] кухонний меблевий набір та вбудовану шафу. Інше майно спільним сумісним майном подружжя [PERSON] не вважають, бо холодильник та пральна машина були придбані ще під час попереднього шлюбу відповідачки. Просили суд звернути увагу на ту обставину, що позивач та його представник ні в позовній заяві, ні під час розгляду справу не назвали марку холодильника та пральної машини, які підлягають поділу. Диван було придбано донькою відповідачки для неї у подарунок ще у 2006 році, що підтверджується документально. Стосовно визнання квартири [ADDRESS] сумісною власністю, зазначили, що відповідно до ч. 1 ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України вона такою не є, оскільки придбана за особисті кошти [PERSON] Відповідачка шляхом приватизації набула право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], що посвідчується розпорядженням Фонду комунального майна Броварської міської ради від 17 листопада 1997 року №1112. Іншим співвласником цієї квартири була донька відповідачки - [PERSON] (до шлюбу Кирилюк) [PERSON] знаходилася на 4 поверсі пятиповерхового будинку без ліфта, тому [PERSON] вирішила продати трикімнатну квартиру, а замість неї придбати однокімнатну в новому будинку з ліфтом, бо мала захворювання ніг, що врешті призвело до операції по заміні суглоба. Донька відповідачки [PERSON] погодилася з пропозицією матері щодо продажу, оскільки вона на той момент уже мала свою сімю і проживала окремо від матері. Пояснили, що згідно з договором купівлі-продажу від 02.09.2000 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] продали трикімнатну приватизовану квартиру, а через три дні - 05.09.2000 року - [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу однокімнатну квартиру за кошти отримані з продажу попередньої квартири. При цьому позивач [PERSON] у нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу спірної квартири, не був, участі у придбанні квартири не брав, так як не мав жодного відношення до коштів, на які вона придбавалася. Просили суд прийняти до уваги, що в договорі вказана не реальна ціна 11\~700 грн., за якою відповідачка разом з донькою продала трикімнатну квартиру, а згідно її інвентаризаційної оцінки вартість становить 11653 грн. Фактично ж трикімнатну квартиру відповідачка продала за 7500 доларів США. Донька відповідачки грошей з коштів за продану квартиру не брала, бо у подальшому ця квартира планувалася для сина [PERSON], тобто онука відповідачки. На придбання спірної однокімнатної квартири [PERSON] витратила шість тисяч доларів США, однокімнатна квартира розташована в новому будинку, тому інвентаризаційна ціна, вказана в договорі від 05 вересня 2000 року є відображенням реальної вартості, а решту коштів вона витратила на ремонт новопридбаного житла. Просили суд прийняти до уваги ту обставину, що позивач і відповідачка одружилися у 1997 році, але відповідачка не реєструвала позивача в трикімнатній квартирі взагалі, а в придбану у 2000 році однокімнатну -зареєструвала лише 29 травня 2002 року. Зазначили, що позивач [PERSON] не мав постійної роботи, не мав доходів, які б міг вкласти в придбання спірної квартири. Вважають, що заява брата позивача [PERSON] від 25 листопада 2009 року про те, що останній віддав позивачу у 2000 році його частку у спадщині після смерті батька грошима у сумі 15000 грн. є спробою ввести суд в оману. Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] помер 1 січня 1996 року, а 27 листопада 1995 року, тобто за місяць і пять днів до смерті, він склав заповіт на імя доньки [PERSON], яка спадщину, що відкрилася внаслідок смерті батька, прийняла. За таких обставин ні позивач, ні його брат [PERSON] спадкоємцями після смерті батька не були, окрім того [PERSON] не мав права на обовязкову частку у спадщині, тому і відмовлятися він ні від чого не міг, а відповідно і компенсувати йому [PERSON], який сам не був спадкоємцем, нічого не повинен. Вважають, що сторона позивача не довела підставність своїх вимог щодо визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідачки квартири [ADDRESS], дивана, холодильника та пральної машини, а тому просили в поділі вказаного майна позивачу відмовити. Не заперечували, щоб шлюб між [PERSON] та [PERSON] суд розірвав, та в порядку поділу спільного майна виділив у власність позивачу автомобіль ВА321013, а відповідачці шафу-купе та кухонний меблевий набір. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2006 році він з дружиною купили у [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру за 7 500 доларів США., під час укладення договору купівлі-продажу були присутні- відповідачка, донька відповідачки та чоловік доньки. В судовому засіданні свідок [PERSON] колишній зять відповідачки показав, що коли він був одружений з донькою відповідачки [PERSON], він тоді познайомився з позивачем. Позивач і відповідачка проживали в [INFO]. Так як у відповідачки були хворі ноги, виникла необхідність продати її квартиру і купити нову в будинку з ліфтом. Він був присутній при розрахунку за квартиру. Продали квартиру за 7500 доларів США та купили нову за 6 000 доларів США, а за 1 500 доларів США зробили ремонт. Гроші позивач в квартиру не вкладав. Стосовно брата позивача нічого не знає, з його родичами не спілкувався. В судовому засіданні свідок [PERSON], знайома відповідачки, показала, що стосовно проживання позивача та відповідачки все знає. Коли відповідачка з ним познайомилась, то в нього свого майна ніякого не було. В кваритру він своїх коштів не вкладав. Знає зі слів відповідачки, що нову квартиру вона купила за 6 000 доларів США. В судовому засіданні свідок [PERSON], донька відповідачки, показала, що в 1997 році її мати одружилась з [PERSON] Він на той час ніде не був прописаний та не працював. В 2000 році вона з матрію вирішили продати квартиру на 4 поверсі [ADDRESS], так як у матері були проблеми з ногами. [PERSON] продали за 7 500 доларів США, а нову купили за 6 000 доларів США [ADDRESS]. Від продажу квартири залишилось 1 500 доларів США, які були використані на ремонт квартири. Позивач грошей на квартиру не давав. Рік проживав у гуртожитку, коли прийшов проживати до них, у нього була тілька одна сумка з речами, а її чоловік давав йому свої особисті речі. При купівлі-продажу трикімнатної квартири були присутні покупці [PERSON] та [PERSON], вона та її чоловік. Гроші перевірили на місці. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 січня 1997 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 081342. (а.с.6). Від спільного подружнього життя дітей не мають. Відповідачці [PERSON] та її доньці Кирилюк (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Т.М. на праві власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS], що посвідчується Розпорядженням Фонду комунального майна Броварської міської ради від 17.11.1997 року №1112 про передачу квартири у приватну спільну сумісну власність. Згідно довідки за формою №3 від 04.11.1997 року №1932, що видана ЖЕК №4, квартира знаходилася на 4 поверсі 5-типоверхового будинку, власник особового рахунку [PERSON], склад сімї 2 особи: сама [PERSON] та донька [PERSON]. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 02 вересня 2000 року за реєстровим номером 5971, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.37). Спірна квартира [ADDRESS] була придбана на імя відповідачки [PERSON] 05 вересня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2000 року за реєстровим номером 6030, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується вказаним договором (а.с.21-22) та довідкою Комунального підприємства Броварської міської ради «Броварське БТІ» від 29 грудня 2009 року (а.с.54). Суд приймає до уваги покази свідків [PERSON] - покупця квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] щодо дійсної ціни сім з половиною тисяч доларів США, за якою [PERSON] та [PERSON] купили, а [PERSON] та [PERSON] продали трикімнатну квартиру, а також покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що позивач коштів у придбання квартири не вкладав. Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України, що був чинним на час придбання спірної квартири, вказана квартира не є спільним сумісним майном подружжя. Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є особистим майном відповідачки [PERSON], оскільки в її придбання були вкладені кошти з продажу квартири [ADDRESS], що належала на праві власності відповідачці та її доньці. Суд при цьому бере до уваги, що спірна однокімнатна квартира була придбана на імя відповідачки через три дні після продажу трикімнатної, що [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири у нотаріальній конторі не був, в спірній квартирі зареєстрований лише з 29 травня 2002 року. Не заслуговує на увагу суду заява брата позивача [PERSON] від 25 листопада 2009 року, в якій він повідомляє суд, що [PERSON] відмовився на його користь від спадщини, яка відкрилася після смерті їх батька [PERSON], а він компенсував (подарував) брату 25 серпня 2000 року його частку у спадщині грошима у сумі 15000 гривень, оскільки вказана заява повністю спростовується матеріалами спадкової справи №93 за 1996 рік, відкритої Лановецькою державною нотаріальною конторою Тернопільської області щодо майна [PERSON] , померлого 01 січня 1996 року, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями після смерті батька не були, бо згідно заповіту від 27 листопада 1995 року [PERSON] заповів майно доньці [PERSON], яка спадщину, що відкрилася внаслідок смерті батька, прийняла. Інших спадкоємців у спадковій справі не зазначено. Суд не вважає спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] холодильник, пральну машину та диван, оскільки в позовній заяві побутова техніка не ідентифікована, тобто не вказано марку(назву), що стосується дивану, то в гарантійному талоні зазначено, що диван «Ника» було замовлено та куплено 20 липня 2006 року [PERSON] за 1850 грн. (а.с.23-24). В судовому засіданні представник позивача також не зміг назвати суду які саме холодильник і пральна машина підлягають поділу. Позивачем не спростовано пояснення відповідачки, що у шлюбі з [PERSON] вони пральну машину і холодильник не придбавали, а користувалися її дошлюбними речами. На думку суду, спільним майном подружжя [PERSON] є автомобіль ВАЗ 21013, 1981 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], придбаний на імя [PERSON] згідно біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 25.06.2005 року вартістю 7000 грн.(а.с.8), кухонний меблевий набір вартістю 4000 грн., вбудована шафа вартістю 3000 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині поділу автомобіля марки ВАЗ 1981 року випуску вартістю 7 000 грн., кухонного меблевого набору та вбудованої шафи, вважає, що сторона позивача не довела підставність своїх вимог щодо визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідачки квартири [ADDRESS], дивана, холодильника та пральної машини. Сторони тривалий час разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. За таких обставин суд також приходить до обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню.

Outcome: partial