Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

В вересні 2009 року АКБ „Трансбанк звернувся до суду з вказаним первісним позовом, в обґрунту-вання якого посилався на те, що 12 квітня 2007 року він уклав з [PERSON] кредитний договір №22320709. За умовами цього договору АКБ „Трансбанк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 90000 доларів США. [PERSON] зобовязалась щомісячно протягом року до 11 квітня 2008 року в порядку, передбаченому графіком, повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за корис-тування ним у розмірі 16,5% річних. У разі невиконання або несвоєчасного виконання цих зобовязань [PERSON] зобовязалась додатково сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми боргу за кожен день прострочення. 11 квітня 2008 року АКБ „Трансбанк уклав з [PERSON] додаткову угоду №1 до кредитного договору №22320709 від 12 квітня 2007 року. За умовами цієї угоди [PERSON] зобовязалась щомісячно протягом року до 10 квітня 2009 року в порядку, за-провадженому новим графіком, повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 16,5% річних. 12 квітня 2007 року для забезпечення належного виконання кредитного дого-вору АКБ „Трансбанк уклав з [PERSON] договір поруки №22320709, за умовами якого [PERSON] поручився перед АКБ „Трансбанк за виконання [PERSON] кредитного договору та зобовязав-ся відповідати перед позивачем за неналежне виконання кредитного договору. Крім того, 12 квітня 2007 року АКБ „Трансбанк та [PERSON] уклали договір іпотеки, на підставі якого для забезпечення на-лежного виконання кредитного договору [PERSON], як іпотекодавець, передала позивачу, як іпотеко-держателю, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Маяковського, 28. АКБ „Трансбанк виконав обумовлене кредитним договором грошове зобовязання: 12 квітня 2007 року перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти, еквівалентні 90000 доларів США. [PERSON] не виконала грошове зобовязання, обумовлене кредитним договором: станом на 10 квітня 2009 року кредит не повернула. У звязку з цим, у неї виник борг по поверненню кредиту у розмірі 75480 дола-рів США, що було еквівалентним 581129 гривням 7 копійкам; борг по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 4917 доларів США 95 центів, що було еквівалентно 37863 гривням 79 копійкам; борг по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 35966 гривень 73 копійок; та борг по сплаті пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 1414 гривень 40 копійок. Відпо-відачі відмовляються добровільно погасити борг за кредитним договором. Тому для відновлення поруше-ного права АКБ „Трансбанк просив суд стягнути солідарно з відповідачів борг за кредитним договором у загальному розмірі 656373 гривень 99 копійок та звернути стягнення на жилий будинок з надвірними бу-дівлями та господарськими спорудами, що розташовуються в м. Бориспіль по вул. Маяковського, 28. В ході розгляду цивільної справи АКБ „Трансбанк збільшив розмір позовних вимог: просить визна-ти [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками та стягнути з них солідарно борг за кредит-ним договором у загальному розмірі 843016 гривень 91 копійки. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнає, проти його задоволення заперечує. В ході розгляду цивільної справи вона предявила зустрічний позов, підстави та предмет якого в ході розгляду справи частково змінила. Так, в обґрунтування зустрічного позову представник відповідачів [PERSON] посилається на те, що її довіритель [PERSON] мала на меті укласти довгостроковий кредитний договір строком дії на 7 років. Працівники позивача, які приймали участь в укладенні кредитного догово-ру, повідомили, що з огляду на фінансовий стан банку такої можливості немає, але допустимо укласти кредитний договір строком дії на 1 рік, який щороку протягом наступних 6 років вона зможе пролонгову-вати. З цієї метою працівники АКБ „Трансбанк розрахували графік повернення [PERSON] кредиту на 7 років та 12 квітня 2007 року з урахуванням цього графіку уклали кредитний договір №22320709 на 1 рік до 11 квітня 2008 року. В квітні 2008 року АКБ „Трансбанк та [PERSON] пролонгували дію кре-дитного договору на 1 рік до 10 квітня 2009 року. При цьому вони керувались графіком повернення кре-диту на 7 років, розрахованим при укладенні кредитного договору. В квітні 2009 року [PERSON] знову звернулась до позивача для того, щоб вдруге пролонгувати дію кредитного договору на рік. Але їй було відмовлено у звязку з тим, що в АКБ „Трансбанк було введене тимчасову адміністрацію. [PERSON] виявилась не спроможною одразу сплатити 74434 долари США 83 центи, тому 10 квітня 2009 року вона була вимушена порушити кредитний договір. Якщо б [PERSON] знала, що дія кредитного договору не буде продовжена і вона повинна буде сплатити таку велику суму грошових коштів одразу, то вона не уклала б його. Тому представник відповідачів [PERSON] просить визнати кредитний договір №22320709 від 12 квітня 2007 року недійсним, адже при його укладенні її довіритель [PERSON] помилялась щодо іс-тотних умов кредитного договору: а саме, умов про строк його дії та прав і обовязків сторін. Крім того, у звязку з недійсністю кредитного договору представник відповідачів [PERSON] просять визнати не-дійсним договір поруки №22320709 від 12 квітня 2007 року та договір іпотеки. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмову заяву (а.с.175), в якій просила розглядати справу в її відсутність та повідомила, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що зу-стрічний позов підлягає задоволенню. У задоволенні первісного позову належить відмовити з таких під-став. Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року АКБ „Трансбанк та [PERSON] уклали кредитний договір №22320709 (а.с.8-14). За умовами цього договору позивач зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 90000 доларів США. [PERSON] зобовязалась протягом року до 11 квітня 2008 року за узгодженим графіком (а.с.15) повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 16,5% річних. Згідно з п.14.8 кредитного договору за умови дотримання [PERSON] умов кредитного договору, АКБ „Трансбанк був наділений повноваженням пролонговувати дію до-говору на строк не більше 1 року та не більше 6 разів. В той же день АКБ „Трансбанк перерахував на рахунок, відкритий на ім'я [PERSON], грошові кошти, еквівалентні 90000 доларів США. Це підтверджується копіями оригінального валютного ордеру №TR.28970.1 від 12 квітня 2007 року (а.с.86). 11 квітня 2008 року позивач та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №22320709 від 12 квітня 2007 року (а.с.16). За умовами цієї угоди [PERSON] зобовязалась протягом року до 10 квітня 2009 року за встановленим графіком (а.с.17) повертати кредит по частинам та сплачу-вати відсотки за користування ним у розмірі 16,5%. У відповідності до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо об-ставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значен-ня має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як розяснив Верховний Суд України в абз.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними, обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинен-ня правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Так, допитана у судовому засідання свідок [PERSON] показала, що станом на 12 квітня 2007 року вона працювала в АКБ „Трансбанк на посаді головного фахівця відділу кредитування фізичних осіб. Вона приймала участь в укладенні оспорюваного кредитного договору. Свідок [PERSON] показала, що до АКБ „Трансбанк звернулось подружжя відповідачів з метою отримання довгострокового кредиту строком дії на 7 років. З огляду на фінансовий стан позивача їм було запропоновано укласти кредитний договір строком дії на 1 рік та пролонговувати його дію щороку протягом наступних 6 років. При цьому [PERSON] не розяснялось про те, що пролонгація кредитного договору є правом, а не обовязком АКБ „Трансбанк, а також те, що позивач може відмовити у пролонгації кредитного договору. Напроти, для неї був розрахований графік повернення кредиту на 7 років та після цього з нею був укладений кре-дитний договір №22320709. Через рік працівники АКБ „Трансбанк за власною ініціативою телефонували до [PERSON] та нагадували про те, що їй належить звернутись до позивача для пролонгації дії кре-дитного договору. В квітні 2008 року [PERSON] звернулась до АКБ „Трансбанк з відповідною зая-вою. На підставі цієї заяви дія кредитного договору була пролонгована на 1 рік до 11 квітня 2008 року. Під час укладення додаткової угоди №1 був складений новий графік повернення кредиту на 1 рік, в основу якого був покладений графік повернення кредиту на 7 років, що був розрахований при укладенні кредит-ного договору. [PERSON] належним чином виконувала грошові зобовязання та навесні 2009 року вдруге звернулась до АКБ „Трансбанк з проханням пролонгувати дію кредитного договору на наступний рік. Але у пролонгації дії кредитного договору їй було відмовлено, оскільки в АКБ „Трансбанк була введена тимчасова адміністрація. Всім працівникам позивача було заборонено приймати заяви від клієнтів про пролонгацію кредитних договорів та укладати з ними додаткові угоди. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює а АКБ „Транс-банк на посаді головного фахівця відділу кредитування осіб. Участі в укладенні оспорюваного кредитно-го договору вона не приймала, але їй відомо, що 12 квітня 2007 року АКБ „Трансбанк уклав з [PERSON] кредитний договір строком дії на 1 рік з можливістю пролонгації його дії щороку протягом наступних 6 років. В ході укладення цього договору для [PERSON] був розрахований графік по-вернення кредиту на 7 років. В квітні 2008 року [PERSON] звернулась до АКБ „Трансбанк з від-повідною заявою. На підставі цієї заяви дія кредитного договору була пролонгована на 1 рік до 11 квітня 2008 року. Під час укладення додаткової угоди №1 був складений новий графік повернення кредиту, в ос-нову якого був покладений графік повернення кредиту на 7 років, що був розрахований при укладенні кре-дитного договору. [PERSON] належним чином виконувала кредитний договір та навесні 2008 року вона звернулась до позивача з проханням вдруге пролонгувати дію кредитного договору. У пролонгації дії кредитного договору [PERSON] було відмовлено, оскільки в АКБ „Трансбанк була введена тим-часова адміністрація. Всім працівникам позивача було заборонено приймати заяви від клієнтів про про-лонгацію кредитних договорів та укладати з ними додаткові угоди. Таким чином, з показань обох свідків вбачається, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] помилялась щодо дійсного строку дії кредитного договору та обовязку АКБ „Трансбанк щороку протягом наступних 6 років пролонговувати дію кредитного договору. Ця помилка має істотне значення. Адже [PERSON] не уклала б кредитний договір, якщо їй було зрозуміло, що позивач має право відмовити у пролонгуванні кредитного договору, у звязку з чим вона повинна буде сплатити одно-разово 74434 долари США 83 центи. Тому для відновлення порушеного права [PERSON] кредитний договір №22320709, укладений 12 квітня 2007 року між нею та АКБ „Трансбанк, належить визнати недійсним на підставі ч.1 ст.229 ЦК України. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Вимоги про застосування на-слідків недійсного правочину представник відповідача [PERSON] в зустрічному позові не заявляла. Тому застосовувати наслідки недійсності кредитного договору в межах провадження цієї цивільної справи суд вважає недоцільним. Судом також встановлено, що для забезпечення належного виконання кредитного договору 12 квіт-ня 2007 року АКБ „Трансбанк уклав з [PERSON] договір поруки (а.с.18-20). За умовами цього до-говору [PERSON] поручився перед АКБ „Трансбанк за виконання [PERSON] кредитного дого-вору та зобовязався відповідати перед ним за неналежне виконання кредитного договору. В той же день АКБ „Трансбанк та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.18-21). На підставі цього договору для забезпечення належного виконання кредитного договору [PERSON], як іпотекодавець, передала позивачу, як іпотекодержателю, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що роз-ташовується в м. Бориспіль по вул. Маяковського, 28. У відповідності до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійс-ність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Судом встановлено, що кредитний договір №22320709, укладений 12 квітня 2007 року між АКБ „Трансбанк та [PERSON], є недійсним. Це тягне за собою недійсність правочинів, що забезпечу-ють його виконання: договорів поруки та іпотеки, укладених 12 квітня 2007 року між АКБ „Трансбанк та відповідачами. Крім того, згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Недійсність кредитного договору та договору поруки не створило у відповідачів обовязку поверта-ти кредит, сплачувати відсотки за користування ним, а також сплачувати пеню за несвоєчасне виконання цих грошових зобовязань. Недійсність договору іпотеки не створило підстав для звернення стягнення на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами. У [PERSON] виник обовя-зок лише повернути безпідставно отримані нею грошові кошти з вирахуванням тих грошових коштів, що вона сплатила АКБ „Трансбанк в ході виконання недійсного договору. З огляду на це, у задоволенні позову про визнання відповідачів боржниками за кредитним догові-ром, про стягнення боргу за кредитним договором, а також про звернення стягнення на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, АКБ „Трансбанк належить відмовити. Для відновлення порушеного права АКБ „Трансбанк належить звернутись до суду з іншим позовом про повернення безпідставно отриманих [PERSON] грошових коштів з вирахуванням грошових коштів, які вона повернула АКБ „Трансбанк в ході виконання недійсного кредитного договору. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з АКБ „Трансбанк належить стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 8 гривень 50 копійок та витрати на оп-лату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 гривень 00 копійок. Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст.83 цього ж Кодексу фінансовий орган управління Державного казна-чейства України в Київській області належить зобовязати повернути [PERSON] та [PERSON] зайво сплачений судовий збір у розмірі 42 гривень 50 копійок.

Outcome: approved