Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-02 00:00:00

До Новопсковського районного суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до кредитної спілки «Айдар-Кредит» (надалі КС «Айдар-Кредит») про розірвання договору поруки. Під час розгляду справи позивач подала заяву про зміну позовних вимог, якою доповнила позов та просила суд визнати договір поруки недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник в обгрунтування позову зазначила, що в момент укладення договору поруки позивачка вважала, що третя особа [PERSON] бере кредит на сумму 1000 грн. і саме на цю суму вона була згодно бути поручителем. Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволені позову відмовити повному обсязі, оскільки він є необгрунтованим, оскільки при укладенні договору поруки позивачка була ознайомлена з кредитним договором та знала про суму кредиту.. Також поручителю при підписанні договору поруки представником кредитної спілки були розяснені умови та відповідальність за договором Поруки. Також представник відповідача вказує, що, в своєму позові позивач керується тільки своїми думками та міркуваннями не підтверджуючи це доказами, в якості доказів використовує тільки свої слова. Просив суд відмовити позивачці у задоволенні позовної заяви. Третя особа по справі [PERSON], позов підтримала, просила суд розірвати договір поруки якщо існує така можливість, вона буде сплачувати заборгованість за кредитним договором особисто по 50 грн. на місяць. Про суму кредиту який вона брала в кредитній спілці вона повідомляла позивачку. Крім того, в приміщенні кредитної спілки позивачка особисто ознайомилася з кредитним договіром, підписала його як поручитель, та уклала договір поруки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2006 року між [PERSON] та КС «Айдар-Кредит» був укладений кредитний договір № 1004 відповідно до якого КС «Айдар-Кредит» надала кредит [PERSON] в сумі 5515 грн. на ремонт. 09.10.2010 року між Позивачем та КС «Айдар-Кредит» був укладений договір поруки № 1004. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 договору поруки № Ю04 від 09.10.2006 року, позивачка бере на себе обов'язок відповідати за забов'язаннями [PERSON], що випливають із кредитного договору №1004 від 09.10.2006 року. Відповідно до п.3.2 ст.З договору поруки № 1004 від 09.10.2006 року, позивачка та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед КС «Айдар-Кредит». Позивач відповідає по зобов'язанням [PERSON] в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за користування кредитом, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих КС «Айдар-Кредит» невиконанням або неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 ст.4 договору поруки № 1004 від 09.10.2006 року, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов цього договору. Відповідно до пункту 5.1 ст.5 договору поруки №1004 від 09.10.2006 року поручитель знайомий з умовами Договору надання кредиту №1004 від 09 жовтня 2006 року між [PERSON] та КС «Айдар-Кредит». Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч.2 цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідачі навмисно ввели її в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладені договору поруки № 1004 від 09.10.2006 року, також позивачем не доведено, що вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення при укладені договору поруки. Також позивачкою не доведено допустимими, достовірними та переконливими доказами наявність підстав та одночасно всіх умов для розірвання судом договору поруки, необхідність яких передбачена ч.ч.2,4 ст.652 ЦК України. Зокрема, позивачкою не представлено жодного доказу того, що вона зверталася до кредитної спілки з пропозицією про розірвання договору поруки, як це передбачає вищевказана норма закону, але такої згоди з кредитною спілкою досягнуто не було, а тому суд оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності вважає, що позов не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed