Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду 04.08.2009 року та просив постановити рішення, згідно якого стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитними договорами: відповідно до договору №11028125000 від 14.08.2006р. в розмірі 294 819.83 дол. США (двісті дев'яносто чотири тисячі вісімсот дев'ятнадцять дол. США 83 цент.), відповідно до договору № № 11141089000 від 12.04.2007р. в розмірі 146 221,5 дол. США (сто сорок шість тисяч двісті двадцять один дол. США 50 цент.), відповідно до договору № 11324916000 від 28.03.2008року суму заборгованості в розмірі 162 491,06 (сто шістдесят дві тисячі чотириста дев'яносто один дол. США 06 цент. У судовому засіданні представник позивача уточнив свої вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за Кредитним договором № 11028125000 від 14.08.2006р. в розмірі 328 782.82 дол. США, суму заборгованості за Кредитним договором № 11141089000 від 12.04.2007р. в розмірі 171 525,91 дол. США, суму заборгованості за Кредитним договором № 11324916000 від 28.03.2008р. в розмірі 187 818,60 дол. США, посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань за вказаними кредитними договорами. Крім того, просив стягнути з відповідачів солідарно понесені судові витрати на загальну суму 17ЗОгривень, а з [PERSON] додатково витрати на загальну суму 500гривень, які були витрачені банком на розміщення оголошень по його виклику у судове засідання. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, 21.04.2010 року звернулась до суду з зустрічним позовом та просила визнати недійсним кредитний договір № 11028 і 25000, укладений 14 серпня 2006 року між Публічним Акціонерним Товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], визнати недійсним договір іпотеки, укладений 14 серпня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], визнати недійсним кредитний договір № 11141089000, укладений 12 квітня 2007 року між Публічним Акціонерним Товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] Г анною Михайлівною. Також просила визнати недійсним Додатковий Договір № 1 до Іпотечного Договору від 14.08.2006 p., укладений 12 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Одеською міського нотаріального округу [PERSON] Визнати недійсним кредитний договір № 11324916000. укладений 28 березня 2008 року між Публічним Акціонерним Товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], визнати недійсним Договір іпотеки від 28.03.2008 p., укладений 28 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від [PERSON] суму у розмірі 2768536,25 грн, з розстрочкою платежів на 150 місяців, за таких умов, шо місячний птатіж буде складатиме 18456,90грн.; зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки від 14 серпня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON], а саме: будинок та земельну ділянку загальною площею 0,0518 га, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 36: зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реестру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Додатковим договором № 1 до договору іпотеки від 14.08.2006р., укладений 12 квітня 2007 року між Публічнну акціонерним товариством (УкрСиббанк» та [PERSON], а саме будинок та земельну ділянку загальною площею 0.0518 га. розташованих за адресою: м. Одеса, вул.. Педагогічна, 36 зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру отек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеного 28 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк» та [PERSON], а саме: будинок та земельну ділянку загальною площею .0518 га, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 36. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісний позовов не знала, просила у його задоволенні відмовити. Позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, росила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явився, за адресою, зазначеній у позовній заяві: м. Одеса, вул. Розова,9 не проживає. Згідно відповіді адресно-довідкового бюро зареєстрований по пров. Компасний. 4-а у . Одесі (а.с.111). В заяві, поданій ним до суду 23.12.2009 року особисто вказав адресу проживання: [INFO] (а.с.137). В подальшому сповіщався належним чином за вказаною адресою (а.с.147,148,172). Але, судові повідомлення про виклик до суду на 28.04.2010р.(а.с.203), на 07.06.2010 року (а.с.212) та на 7.06.2010р. (а.с.13, Т.2) повернулись з відміткою пошти про непроживання відповідача за вказаною адресою, що дало підстави суду викликати його в судове засідання у порядку, передбаченому ч.9 ст.74 ЦПК України. Однак, 02.07.2010 року до суду від [PERSON] надійшла чергова заява з проханням відкласти судове зсідання, призначене на 12.07.10р. у зв'язку з тим, що він знаходиться за межами м. Одеси з 03.07.2010р. по 31.07.2010р. Згідно вимог ч.І СТ.169 ЦПК України, суд має право відкласти розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 ЦПК. Зважаючи на те, що справа знаходиться в провадженні суду ще з 14.08.2009 року, тобто на протязі тривалого строку, протягом якого [PERSON] не знайшов можливості з'явитись до суду, суд визнає причини його неявки у судове засідання неповажними та відповідно до ч.4 статті 169 ЦГІК ^ країни вирішує справу на підставі наявних данних. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ „УкрСиббанк" підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з Договорами про надання споживчих кредитів №11028125000 від 14.08.2006( а.с.34-37), № 11141089000 від 12.04.2007( а.с.43-52) та № 11324916000 від 28.03.2008 ( а.с.64-71) АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті відповідно в сумах 300 UOO.OO доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення договору становило 1515 00,00 грн. (один мільйон п'ятсот п'ятнадцять тисяч) гривень, 167 700 (сто шістдесят сім тисяч сімсот доларів IJJA 00 центів) доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення договору становило S46 885 (вісімсот сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) гривень, 154 000 (сто п'ятдесят чотири тисячі .оларів США 00 центів) доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення договору становило 777 700 (сімсот сімдесят сім тисяч сімсот) гривень. Відповідно до положень зазначених кредитних договорів та графіку погашення кредиту, Відповідач 1 зобов'язався повертати отримані кредити, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені строки. Однак, в порушення умов договорів, встановлені Кредитними договорами терміни повернення наданих кредитів та терміни сплати відсотків за кредити Відповідачем 1 недотримуються. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами, 14.08.2006, 12.04.2007, 28.03.2008 між Позивачем та [PERSON] укладені договори іпотеки, відповідно до яких позичальниця передала в іпотеку нерухоме майно( а.с.38-41)( а.с.72), а саме: будинок з земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 36, що є особистою приватною власністю [PERSON] Надані Відповідачу 1 кредити № 11028125000, № 11141089000та № 11324916000 також забезпечені порукою [PERSON], про що 14.08.2006,12.04.2007 та 28.03.2008 між Позивачем та Відповідачем 2 укладено договори поруки № 33 315, № 108075, № 192828 , а кредити № 11141089000 та № 11324916000 також забезпечені порукою [PERSON], про що 12.04.2007 та 28.0." 2008 укладені договори поруки № 108074 та№ 192824 ( а.с. 42-, 60-61, 62-63, 78-79). Відповідно до пунктів 2.2 Договорів поруки у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов'язковими до виконання. Однак, взяті на себе зобов'язання за договорами поруки Відповідачем 2 та Відповідачем 3 також не виконані. Згідно з розділом Ii Кредитних договорів № 11028125000, № 11141089000 та розділом 12 Кредитного договору № 11324916000. у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором. Банк має право визнати термін дострокового повернення кредиту таким, що настав. При цьому кредит вважається обов'язковим до повернення з моменту отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Банку. В цьому випадку Позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін у повному обсязі, а саме: протягом 32 календарних днів, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку. Терміни дострокового погашення кредиту та сплати плати за кредити вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит -- обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку), або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку. Враховуючи викладене, 24.07.2009 відповідачам рекомендованою кореспонденцією за останнім відомим місцем їх проживання направлено письмову вимогу про дострокове повернення кредитів. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 9.13 Кредитних договорів № 11028125000, № 11141089000 та 10.13 Кредитного договору № 11324916000 встановлено, що підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що він повністю розуміє всі умови даних договорів, свої права та обов'язки за даними договорами і погоджується з ними. Таким чином, Відповідачу 1 відомо про можливість застосування процедури дострокового повернення кредиту та звернення стягнення на предмет застави, оскільки зазначені положення вказані в договорі, який підписаний ним особисто. Через невиконання Відповідачами своїх зобов'язань перед Позивачем по Кредитним договорам розмір заборгованості Відповідачів перед Позивачем станом на 07.06.2010 року складає: 1)по кредитному договору № 11028125000 від 14.08.2006 -328 782,82 дол. США, яка складається з: -заборгованості за основним боргом та простроченим кредитом - 296 046,03дол.США, - заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування кредитом - 51 074,51 дол. США. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 737.63 дол. США, - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 924,65 дол. США. 2)по кредитному договору № 11141089000 від 12.04.2007- 171 525,91 дол. США, яка складається з: -заборгованості за основним боргом та простроченим кредитом - 131 989,30 США. - заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування кредитом- 31566,11 дол. США. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4 635,24 дол. США, - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 335,26 дол. США. 3)по кредитному договору №11324916000 від 28.03.2008р. - 187 818,60 доларів США, яка складається з: -заборгованості за основним боргом та простроченим кредитом 147 189,01 дол. США , - заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування кредитом 33858,83 дол. США. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 982,14 дол. США, - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 788,62 дол. США. Представник позивача [PERSON] заперечував проти позовних вимог банку та надав позов з вимогами про визнання договору кредиту та договору іпотеки недійсним. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2010 року вимоги банку та [PERSON], [PERSON]. [PERSON] об'єднані в одне провадження. Представник позивача [PERSON] в с зустрічному позові вказує, що у відповідності ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Згідно ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом на території України, є грошова одиниця України. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці У країни гривні. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквіватент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень, на всій території України. Відповідно до п.п. 7.1. п. 7 зазначених Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті. що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів. Таким чином використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п. 2 та 3 ст. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установами України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. ? саме на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території ^ країни пункту обміну іноземної валюти у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами. Таким чином, на думку представника позивача за зустрічним позовом, ПАТ «УкрСиббанк» були порушені наступні норми закону: ст. 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; ст. 524 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні; ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка визначає, то гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України, ст. 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 р. «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», які чітко встановлюють випадки використання фізичним та юридичним особам (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймаються без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Також представник позивача за зустрічним позовом зазначала, що визнання кредитного договору недійсним тягне за собою визнання недійсним договорів іпотеки. Представник ПАТ «Укрсиббанк» не погодився з зустрічним позовом, посилаючись в своїх запереченнях на те, що [PERSON] отримала кредити у тій валюті, яку особисто запросила, а саме: в доларах США. що підтверджується пунктом 1.1 Договорів та заявами на видачу готівки, копії яких є в матеріалах справи. В позовній заяві позивач не навела жодного доказу, підтверджуючого те, що представники банку зобовязали її чи наполягали на отриманні нею кредиту в певній валюті. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] [PERSON] отримала кредити в доларах США, то відповідно до статті 1049 ЦК України та пункту 1.1 Договорів вона зобов'язана повернути Банку кредити тільки у тій валюті, в якій отримала кредити, тобто в доларах США. Суд вважає, що відповідно до ч.З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк мас право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. 28 жовтня 1991 р. Національним банком України видано АК1Б «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свою імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75-3 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ч.З ст. 14 ЦК України вбачається, що ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 цього Закону визначено, що розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до сі .2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, відповідно до положень ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. [PERSON] у виборі валюти кредитів була вільною та могла отримати кредити у будь-якій валюті, в тому числі і в гривневій, так як у 2006, 2007 та 2008 роках [PERSON] кредитував фізичних та юридичних осіб у різній формі валюти: гривнях, доларах, євро, франках та інш. Своє бажання отримання кредиту в певній валюті позичальники викладали в своїх заявках на отримання кредиту. З заявок на отримання кредиту [PERSON] вбачається, що вона мала намір отримати кредити саме в . доларах США, а не в гривнах, оскільки відсоткова ставка по кредитах, які видавались в доларах США, була значно нижча, чим відсоткова ставка по кредитах, які видавались у гривнях. Судом встановлено, що в позовній заяві позивач не навела жодного доказу, підтверджуючого те, що представники банку зобов'язали чи наполягали на отриманні нею кредиту в певній валюті. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] [PERSON] отримала кредити в доларах США, то відповідно до статті 1049 ЦК України та пункту 1.1 Договорів вона зобов»язана повернути Банку кредити тільки у тій валюті, в якій отримала кредити, тобто в доларах США. [PERSON] банк, як вказано вище, розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачені умови повернення кредитних коштів в тій валюті, що і кредит, ці умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобов»язання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства України. Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про те, що умови, які викладені в договорах, є законними, підстав для визнання договорів недійсними немає. Таким чином. Банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошових зобов'язань за Кредитними договорами відповідає вимогам законодавства. Відповідно до ст.5 Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто виходячи з положень ст.5 Декрету, можна зробити висновок, що генеральні ліцензії видаються Національним банком лише певному колу суб'єктів: банкам, фінустановам та оператору поштового зв'язку на здійснення ними валютних операцій на постійній основі. Натомість індивідуальні ліцензії можуть видаватися всім суб'єктам (резиденти і нерезиденти) на здійснення лише разової валютної операції, при цьому у Декреті визначено вичерпний перелік таких операцій. Національним банком прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275), відповідно до п. 5.3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 заЫ 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеною Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. [PERSON] отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції з щодо розміщення іноземної валюти. Судом слід зазначити, що відповідно до пп.«в» п.4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. [PERSON] чинним законодавством не встановлені будь-які обмеження чи вимоги щодо сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України, [PERSON] не має зобов'язань щодо отримання індивідуальних ліцензій Національного банку для надання кредитів в іноземній валюті резидентам. Зазначений висновок також підтверджений самим Національним банком, який у своїх листах від 29.05.2001р. №28-313/2178 та від 07.12.2009 № 13-210 7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» з посиланням на норми Декрет\ КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначив, що операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України Таким чином, суд доходить до висновку, що банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. Крім того, висновок [PERSON] про необхідність отримання індивідуальних ліцензій сторонами Кредитного договору для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу є безпідставним з огляду на наступне. Аналіз положень ст.47 та ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року за № 730/5921, Національний банк надає єдиний письмовий дозвіл на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та пунктами 1-6 частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», на підставі якого банки мають право здійснювати одну, кілька бо всі операції згідно з переліком цих операцій, зазначеним у письмовому дозволі, за умови дотримання банком вимог глави 5 цього Положення. Виходячи з викладеного, на здійснення однієї і тієї ж операції видається тільки одна ліцензія. [PERSON] «Укрсиббанк» вже отримано ліцензію на проведення операцій з валютою, отримувати індивідуальну ліцензію на проведення тієї ж самої операції не потрібно. Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяються без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією. Як зазначено вище АКІБ «УкрСиббанк» отримав банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75-3 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", тому використання Банком і позичальником іноземної валюти як засобу платежу за Кредитними договорами відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, вимоги позивача шодо визнання недійсними кредитних договорів, які укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], та їх розірвання у зв»язку з відсутністю індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій є безпідставними. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Враховуючи, що вищевказані договори укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] з додержанням всіх необхідних вимог чинності правочинів, встановлених законодавством, том) підстав для визнання їх недійсними немає. Що стосується вимог [PERSON] визнати недійсними договори іпотеки, суд доходить до висновку, що діюче законодавство передбачає можливість визнання їх недійсними у разі визнання недійсними основних кредитних договорів. [PERSON] підстав для визнання недійсними кредитних договорів немає, то немає і відповідно підстав для визнання недійсними договорів іпотеки. Враховуючи викладене, кредитні договори між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено у повній відповідності до вимог діючого законодавства. [PERSON] не надано жодних підстав для визнання недійсними кредитних договорів та відповідно договорів іпотеки. Позивачу були відомі усі умови договорів та не існувало ніяких обставин, які б його примусили їх прийняти на вкрай невигідних для себе умовах. Таким чином, вважаємо, що вимоги [PERSON] є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно о ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд вважає, що відповідачами були порушені вимоги ст. ст. 525, 526, 527 ЦК України, зобов'язання не було виконане належним чином у встановлений термін та до теперішнього часу відповідач ніяким чином не відреагував на прохання позивача та не погасив свій борг. Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів,належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 554 ЦК України в разі невиконання зобов'язання боржник поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язань однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання. Одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та представника відповідачів, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову ПАТ « Укрсиббанк» та відмови у задоволенні зустрічного позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved