Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне, в якому просить суд визнати протиправними рішення та дії управління Пенсійного фонду України в місті Рівне щодо нарахування та виплати йому пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Рівне провести перерахунок державної пенсії в мінімальному об'ємі у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 травня 2010 року включно, стягнути з управління Пенсійного фонду України в місті Рівне на його користь недораховану різницю з державної пенсії та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 22 травня 2008 року по 31 березня 2010 року включно, - в загальному розмірі 70128,28 грн., зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Рівне від дня пред'явлення позову нараховувати та виплачувати йому державну пенсію з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком та підвищувати розмір пенсії у випадку підвищення розміру прожиткового мінімуму. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він отримує державну та додаткову пенсії, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України від 25 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ). Розміри призначених і виплачуваних йому пенсій, не відповідають розмірам, передбаченим Законом №- 796-ХІІ. 23 лютого 2010 року [PERSON] звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне із письмовою заявою про проведення перерахунку пенсії та виплату різниці в пенсії за минулий час. Відповідач відмовив провести розмір призначеної та виплачуваної пенсії посилаючись відповідність з вимогами закону №- 796-ХІІ. У зв'язку з чим позивач просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне подало суду письмові заперечення, в яких позов не визнало і просить суд в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях. Також просить розглянути справу за відсутності представника управління . Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 23 лютого 2010 року позивач [PERSON] звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне" з письмовою заявою, в якій просив відповідача провести перерахунок розміру його пенсії та додаткової пенсії/за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ, згідно яких його пенсія не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія повинна становити 75% мінімальної пенсії за віком. На вказану заяву позивач отримав відповідь від 10 березня 2010 року про відсутність підстав для проведення йому перерахунку пенсії та додаткової пенсії з посиланням на те, що розрахунок розміру цих пенсій проведений у відповідності до чинних постанов Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1, від 13 липня 2004 року № 894, від 27 грудня 2005 року № 1293, від 28 травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008 року № 654. При цьому, відповідач зазначив, що визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в ст.28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІУ). Згідно ч. 1 ст.28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Частиною 3 ст.28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим законом, а тому немає підстав застосовувати вказаний мінімальний розмір пенсії при обчисленні пенсійних виплат відповідно до Закону № 796-ХІІ. Рішення та дії управління Пенсійного фонду України в місті Рівне щодо нарахування та виплати позивачу пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, суд визнає неправомірними. Статтею 49 Закону № 7 96-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких установлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.50 Закону № 7 96-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст.28 Закону № 1058-ІУ встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Судом встановлене, що позивач [PERSON] є інвалідом II групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесений до категорії перших осіб, котрі постраждали внаслідок цієї аварії, одержує пенсію по інвалідності на підставі ст.54 та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 Закону № 796-ХІІ. Розрахунок пенсій позивачу управління Пенсійного фонду в місті Рівне провело з урахуванням розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" (далі -постанова № 1). В подальшому розрахунки розміру пенсій коригувалися відповідачем відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004 року № 894, від 27 грудня 2005 року № 1293, від 28 травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008 року № 654. Однак, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено чинною постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523, положення якої стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50,54 Закону № 796-ХІІ. Пунктом 2 постанови № 1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, за якими розраховуються пенсії, всупереч положенням зазначених статей Закону № 796-ХІІ, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. На думку суду, положення ч. 3 ст.28 Закону № 1058-ІУ не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Рівне зробити перерахунок та виплачувати йому пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що перерахунок та виплата позивачу пенсії у вказаному, розмірі мають бути проведені з дня його звернення до відповідача, тобто з 23 лютого 2010 року. Враховуючи положення чинного пенсійного законодавства, а саме, ст.ст.83,84,87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.ст.43,44,45,46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначення чи перерахунок пенсії проводиться виключно на підставі звернення (заяви) особи до відповідного" територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі. Пенсія призначається чи перераховується з дня звернення, крім окремих випадків, передбачених згаданими Законами. Так, з більш раннього строку, але у визначених часових межах з дня звернення, призначаються пенсії за віком, по інвалідності та у разі втрати годувальника. Перерахунок призначеної пенсії у випадках, передбачених ст.35, ст.47 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст.35, ч.2 ст.38, ч. 3 ст.42, ч.5 ст.48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", провадиться із строків, зазначених у цих статтях. Судом встановлено, що жоден із зазначених випадків не поширюється на правовідносини сторін, а тому відсутні і підстави для проведення перерахунку пенсії позивача та стягнення різниці в розмірах пенсії за період до його звернення до відповідача (до 23 лютого 2010 року) Згідно ч.2 ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", прийнятого 05 листопада 1991 року, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком. Аналізуючи положення вказаної правової норми в контексті з ч. 1 ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та враховуючи положення, закріплені у ст. 4 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", прийнятого 09 липня 2003 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про пенсійне забезпечення", суд прийшов до висновку, що виплаті без обмеження будь-яким строком підлягають нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а не суми пенсії, нарахування яких не проводилося і право на які не виникло у зв'язку з відсутністю звернення (заяви) особи щодо призначення чи перерахунку пенсії. На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.50,54,67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Outcome: approved