Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя. В обгрунтування позову посилалась на те, що за період шлюбу з відповідачем, в якому вона перебувала з 16 листопада 2002 року по 17 лютого 2010 року, на спільні кошти подружжя було прибдано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу цієї квартири 18 вересня 2004 року був укладений на ім'я відповідача [PERSON] та зареєстрований за ним в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». При придбанні вказаної квартири вона з відповідачем досягла усної домовленості, що квартира буде належати їм трьом, (чоловікові, дружині та дитині) у рівних частках. Так само вони втрьох зареєструвалися та переїхали туди жити. Гроші на квартиру вони з колишнім чоловіком збирали спільними зусиллями та приблизно у рівних частках. Однак безпосередньо угоду купівлі - продажу оформлював чоловік, оскільки вона доглядала за грудним немовлям і не могла приймати участь в укладанні будь -яких угод Відповідач скориставшись її довірою, порушив домовленість та оформив квартиру особисто на своє ім'я, не врахувавши її інтереси, та інтереси їх сина. Про цей факт вона дізналася лише після розірвання шлюбу, коли постало питання про поділ майна. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Офіційно колишній чоловік аліменти на дитину не сплачує, але сплачує аліменти добровільно у визначеному ним самим обсязі. Цих коштів недостатньо задля забезпечення дитини, яка часто хворіє, потребує додаткових витрат на лікування та оздоровлення. На підставі ст. 70 Сімейного кодексу України вважала, що при поділі спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], суд може відступити від принципу рівності часток подружжя та визначити частки власності, враховуючи дитину, тобто по 1/3 частині. Оскільки діючим законодавством не передбачено набуття права власності дитини при розподілі майна батьків, тому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, а за відповідачем - на 1/3 частину, оскільки дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник адвокат Суббота А.А. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідача адвокат Василенко Н.М. позов визнали частково, не заперечували визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог заперечували, посилаючись на наступне. Квартира подружжям купувалася фактично на гроші, які вони позичали у родичів та знайомих -5 000 доларів СІЛА у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та 10 000 доларів США у [PERSON] згідно договору позики від 18.09.2004 року, посвідченого приватним нтаріусом Харківського міського нотаріальнго округу Левченко В.Г., реєстровий № 2112. При укладанні договорів купівлі - продажу квартири [PERSON] 18 вересня 2004 року була присутня у нотаріальній конторі, що підтверджується її згодою на укладання договорів, яка також була посвідчена нотаріально. Крім того при ній укладався договір займу, гроші якого були використані ними на квартиру, тобто в інтересах сім'ї. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором", тому кожному з них має належати 1/2 частина спірної квартири. Ніяких інших обставин, які б давали право [PERSON], розраховувати на збільшення своєї частки не має. Про свою дитину він дбає, колишня дружина ніколи не пред'являла до нього претензій стосовно браку коштів на утримання дитини. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 16 листопада 2002 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківького обласного управління юстиції, актовий запис № 2232. Із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 17 лютого 2010 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 49. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час перебування в.шлюбі, на спільні кошти подружжям було прибдано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу цієї квартири був зареєстрований на ім'я [PERSON]. Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] був укладений 18 вересня 2004 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстровано в реєстрі під № 2110. Із довідки КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 08 лютого 2010 року за № 1700196 вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка Є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором", тому позивачу та відповідачу має належати по і4 частині спірної квартири. Ніяких інших обставин, відповідно до ч.З ст. 70 Сімейного кодексу України, які б давали право [PERSON] розраховувати на збільшення своєї частки в праві власності на квартиру, в судовому засіданні не встановлено. Про свою дитину відповідач дбає, чого не заперечувала в судовому засіданні позивач. [PERSON] не пред'являла до відповідача у встановленому законом порядку претензій стосовно браку коштів на утримання дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial