Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

29.08.2008року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] селищної ради, державного підприємства «Луганська регіональна філія Державного земельного кадастру» в якому просить скасувати рішення [PERSON] селищної ради про затвердження технічної документації з питань виготовлення Державного акту, скасувати Державний акт про право приватної власності та державну реєстрацію на зазначену земельну ділянку на імя [PERSON] 24.11.2008р. позивачем була надана додаткова позовна заява про скасування рішення 21 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 10.12.2004 р. про передачу відповідачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,091га, розташовану за адресою смт.Новопсков, вул.Чапаєва, 5; скасування Державного акту про право приватної власності та державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку. 26.02.2009року представник позивача [PERSON] надав до суду додаткову позовну заяву про скасування рішення сорокової сесії пятого скликання [PERSON] селищної Ради за № 40/9 від 18.12.2008 р. про скасування рішення виконкому [PERSON] селищної Ради № 77/78 від 14.05.1997 р. про передачу [PERSON] присадибної земельної ділянки розміром 0,14 га у приватну власність. 29.04.2009року позивач по справі [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 40 відділу реєстрації актів цивільного стану [PERSON] РУЮ Луганської області від 30.04.2009 р. Ухвалою Новопсковського районного суду від 25.06.2010 р. у зазначеній справі у звязку із смертю позивача [PERSON] залучені як позивачі його правонаступники - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та представник позивача на позові наполягли, обґрунтовуючи його тим, що відповідач [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану по вул.Чапаєва,5 смт.Новопсков Луганської області, яка є суміжною із земельною ділянкою, що знаходиться в користуванні позивачів по вул.Шкільній, 4 смт.Новопсков. Відповідно до зазначеного Державного акту відповідач незаконно отримала земельну ділянку розміром приблизно 90 кв.м, яка перебуває у користуванні позивача, оскільки згідно рішення виконкому [PERSON] селищної Ради від 14.05.1999 р. позивачеві надано згоду на передачу у власність земельної ділянки за адресою вул.Шкільна,4 смт.Новопсков площею 0,14 га. В обґрунтування позовних вимог про скасування рішень органу місцевого самоврядування пояснили, що рішеннями відповідача порушене їх право на користування земельної ділянки, що перебуває у їх володінні. Позивачі також вважають незаконним рішення сорокової сесії пятого скликання [PERSON] селищної Ради за № 40/9 від 18.12.2008 р., оскільки ним скасовано рішення виконкому [PERSON] селищної Ради № 77/78 від 14.05.1997 р. про передачу [PERSON] присадибної земельної ділянки розміром 0,14 га у приватну власність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачів не визнає, вважає їх безпідставними. Представник відповідача ДП «Луганська регіональна філія Державного земельного кадастру» у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не згодний. Представник відповідача [PERSON] селищної ради позовні вимоги не визнає, вважаючи їх необгрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані до суду письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради депутатів Луганської області від 12.05.1961 р. гр.[PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 1200 кв.м. Судом встановлено, відповідно до рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 77/78 від 14.05.1999 р. земельну ділянку площею 0,14 га, розташовану за адресою вул.Шкільна, 4 смт.Новопсков передано безоплатно у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] Правовстановлюючі документи на земельну ділянку [PERSON] за життя не отримав. Таким чином, [PERSON] була передана вищезазначена земельна ділянка у приватну власність у межах норм встановлених чинним на той час Земельним кодексом України ( стаття 56) та відповідно до чинного законодавства. У відповідності до ст.81 ч.І ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116,118 ЗК України. Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування ( щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки , про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким чином, право власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння № 4 по вул.Шкільна, смт.Новопсков, за життя [PERSON] не отримав. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON]С успадкували будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: СМТ.НОВОПСКОВ вул.Шкільна, 4, після смерті свого батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, у якому зазначено, що зазначений будинок розташований на земельній ділянці, площа якої буде встановлена після одержання державного акту на землю. Судом також встановлено, що 11.11.2005 року на імя відповідача [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0971 га , розташовану по вул.Чапаєва, 3 смт.Новопсков, яка є суміжною з земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні позивачів. Зазначений Державний акт виданий на підставі рішення 21 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 10.12.2004 р., що відповідає вимогам ч.І ст.116 ч.б-ІО ст.118 ЗК України, згідно яких громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в тому числі шляхом безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян в порядку ст..118 ЗК України. У чинність ст.125, 126 України державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності особи на земельну ділянку, яке особа набуває після державної реєстрації Державного акту. Згідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст.58,59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачами в судовому засіданні не наведені докази, що земельна ділянка відповідача [PERSON] збільшилася за рахунок ділянки, якою вони користуються, та не доведено порушення норм земельного законодавства з боку відповідача [PERSON] селищної ради при винесенні оспорюваного рішення від 10.12.2004 р. Крім того суд враховує, що позивачі являються землекористувачами земельної ділянки, а правом на реалізацію рішення відповідача від 14.05.1997 року за № 77/78 не скористалися та не навели жодних доказів, які б вказували на реальні дії, спрямовані на реалізацію їх права на землю. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову в частині скасування рішення 21 сесії 24 скликання [PERSON] селищної ради від 10.12.2004 р. про передачу відповідачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,091га, розташовану за адресою смт.Новопсков, вул.Чапаєва, 5; скасування Державного акту про право приватної власності та державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку на імя [PERSON] слід відмовити. Що стосується позовних вимог щодо скасування рішення сесії [PERSON] селищної ради № 40/9 від 18.12.2008 р., яким скасоване рішення виконкому [PERSON] селищної Ради № 77/78 від 14.05.1997 р. про передачу [PERSON] присадибної земельної ділянки розміром 0,14 га у приватну власність, суд зазначає наступне. У ст.З Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Цей висновок є правовою позицією Конституційного Суду України та закріплений у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині скасування рішення [PERSON] селищної ради від 18.12.2008 р. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial