Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-26 00:00:00

12 березня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 16 травня 1987 року у виконкомі Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу за №9. У сторін це перший шлюб, в якому у них народились діти: донька [PERSON] (25.03.1990 р.н.) та син [PERSON] (02.04.1988 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, через зловживання відповідачем алкоголем та постійні сварки шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягала позивачка. В судове засідання позивачка зявилась, позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 16 травня 1987 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане виконавчим комітетом Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №09. У сторін це перший шлюб. В шлюбі народились двоє дітей: донька [PERSON] (25.03.1990 р.н.) та син [PERSON] (02.04.1988 р.н.), які на момент розгляду справи є повнолітніми. З наданих в ході судового розгляду пояснень позивачки, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вона відмовляється від примирення. Сторони хоч і проживають разом, але спільного господарства не ведуть. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. Діти є повнолітніми, а тому спір, щодо їх місця проживання відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено на її користь. Державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на позивачку.

Outcome: approved