Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-03 00:00:00

16 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що згідно висновку МСЄК він є інвалідом 2ої групи і віднесений до 1-ої категорії осіб, що постраждали у наслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначав, що відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Проте протягом 2007 2009 років він отримував вказану соціальну допомогу в меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством України. Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати дії відповідачів щодо відмови у проведенні йому перерахунку допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки відповідно до чинного законодавства; зобовязати відповідачів провести перерахунок та виплати допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району м. Харкова до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, просив справу слухати за відсутності його представника. Подав письмові заперечення, в яких просив в позові відмовити за його безпідставністю. Зазначав, що позивач отримав зазначені виплати в розмірах, встановлених законами України про Державний бюджет на відповідні роки. Представник Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації до суду не зявився, просив розгляд справи проводити за його відсутності. В письмових запереченнях проти позову посилався на те, що Центр здійснює відповідні виплати на підставі нарахувань та призначень, проведених Управлінням праці та соціального захисту населення, а тому вказані виплати були проведені позивачу у розмірах, призначених Управлінням праці та соціального захисту населення. Посилаючись на те, що Центр не є належним відповідачем по справі, просив в позові в частині позовних вимог до нього, відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] згідно висновку МСЄК є інвалідом 2ої групи і віднесений до 1-ої категорії осіб, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Комінтернівської районної в м. Харкові ради як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та як інвалід війни 2 групи і користується пільгами та компенсаціями відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 9 березня 2010 року [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення в Комінтернівському районі м. Харкова з заявою про перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте у проведенні перерахунку позивачу було відмовлено. Суд вважає вказану відмову незаконною та такою, що не відповідає вимогам закону з наступних підстав. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інваліди війни ІІ групи мають право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. В 2007 році дію ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірі відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 12 грудня 2006 року. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. у справі № 1-29/2007 р., яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили чинність такі положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік»: п.13 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік , яким зупинено на 2007 р. дію ч.5 ст.13 „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;- п.30 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким зупинено на 2007 р. дію абз.2 ч.4 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» від 28 грудня 2007 року № 107-VІ ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції: одноразові компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок ЧАЕС та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України (підпункт 11 п. 28 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року). Вказані зміни діяли до прийняття Конституційним Судом України рішення № 10рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким вказані зміни були визнані неконституційними. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення були проведені: в 2007 році в червні (до ухвалення Конституційним Судом рішення від 9 липня 2007 року), в 2008 році в травні (до ухвалення рішення КСУ від 22 травня 2008 року); Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше». За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі. З огляду на вищезазначене, підстави для задоволення позовних вимог за 2007 2008 р.р. відсутні, оскільки у вказані роки виплати сум на оздоровлення були проведені відповідно до чинного, на момент проведення цих виплат, законодавства. Що стосується позовних вимог за 2009 рік, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору, суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення у Комінтернівському районі м. Харкова та Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у 2009 році повинен діяти у відповідності ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, в 2009 році позивач, отримав виплату щорічної допомоги на оздоровлення, яка була йому сплачена у розмірі 120 грн., проте мав право на її отримання у розмірах, встановлених базовими законами, а саме ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Така позиція ґрунтується на приписах ч.2 ст.152 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року. Враховуючи зазначені рішення, якими визнано неконституційними положення Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни або зупинено на відповідний рік дію ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з моменту їх ухвалення, а саме з 22.05.2008 року, органи соціального захисту населення, застосовуючи положення законів, що визнані неконституційними діяли протиправно, всупереч приписам базових законів, які підлягали застосуванню при визначенні розміру допомоги на оздоровлення. В 2009 році змін до зазначених законів не було внесено, а отже позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат (для інвалідів ІІ групи). З огляду на вищезазначене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] за 2009 рік. В силу ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 23.12.2004р. № 2291-IV, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно зі ст. 2 ч.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на 2009 рік 498 грн. Згідно ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір заробітної плати визначається на момент виплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial