Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення курсової різниці суми боргу, коштів на відшкодування інфляційних витрат та відсотків за час прострочення виконання зобовязання в якому вказувала, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12 вересня 2008 року (зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 грудня 2008 року) з відповідача на її користь було стягнуто 2\~390,25 грн. боргу за договором позики. Кошти були стягнуті в національній валюті відповідно до курсу позичених та не повернутих вчасно 300 долларів США та з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми. Проте [PERSON] тривалий час ухилявся від виконання рішення суду та виконав його лише 24 лютого 2010 року. Однак протягом цього періоду значно змінився курс іноземної валюти до національної валюти України, крім цього рішення суду не припинило зобовязання між сторонами, а тому за невиконання зобовязання відповідач повинене нести негативні для себе наслідки, передбачені законом. Виходячи з цих обставин позивачка просила на підставі ст.ст. 533, 625 ЦК України стягнути зі [PERSON] додатково в національній валюті курсову різницю іноземної валюти до грошової одиниці України, вирахувану на час розгляду цієї справи, різницю суми знецінення грошових коштів внаслідок інфляції та відсотків за час прострочення виконання зобовязання (рішення суду), а всього в розмірі 3\~064,97 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення обгрунтовувала відсутністю між сторонами договору позики взагалі, а тому й зобовязань за цим договором. Також просила врахувати ту обставину, що відповідач невчасно сплатив стягнуті за рішенням суду кошти з поважних причини, а саме по причині тривалого закордонного відрядження та стаціонарного лікування. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачки, представників позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2008 року (зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 грудня 2008 року) з відповідача на користь позивачки було стягнуто 2\~390,25 грн. боргу. Кошти були стягнуті в національній валюті відповідно до курсу позичених та не повернутих вчасно 300 долларів США (по курсу станом на 11 вересня 2008 року) з врахуванням індексу інфляції (за період з березня 2003 року по серпень 2008 року (включно)), а також 3 % річних від простроченої суми (за період з березня 2003 року по серпень 2008 року (включно)). Підставою винесення такого рішення було наявність між сторонами відносин позики та невиконаних вчасно зобовязань за договором позики. Вказані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Разом з тим рішення суду відповідачем не виконувалося протягом тривалого часу та було виконане в повному обсязі лише 24 лютого 2010 року. Доводи представника відповідача щодо наявності в нього поважних причин невиконання цього рішення не знайшли свого належного підтвердження належними доказами, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобовязанням, що не було виконене вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобовязання до дня його фактичного виконання, а тому на цей період розповсюджюється дія положень ст. 625 ЦК України. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню: сума втрат в звязку в інфляцією за весь час прострочення платежу, при цьому сукупний індекс інфляції за період з вересня 2008 року по лютий 2010 року становить 121,8 %, тобто (2\~390,25 грн. (сума боргу) х 121,8 % (сукупний індекс інфляції) - 2\~390,25 грн. (сума боргу)) = 521,07 грн. (сума, що підлягає стягненню); 3% річних від простроченої суми за період з 01 вересня 2008 року по 24 лютого 2010 року (за 17 місяців 23 дні), що становить 106,11 грн. (2\~390,25 грн. (сума боргу) х 3% річних / 12 місяців (кількість місяців в році) х 17 місяців (кількість повних місяців прострочення платежу) + 2\~390,25 грн. (сума боргу) х 3% річних / 365 днів (кількість днів в році) х 23 дні (кількість днів в останньому місяці прострочення платежу)). Що стосується вимог про стягнення курсової різниці суми боргу, то суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, стягуючи борг за договором позики, суд своїм рішенням від 02 грудня 2008 року у відповідності до законодавства поновив право позивачки шляхом здійснення примусового стягнення боргу в національній валюті України. Таким чином суд своїм рішенням відповідно до вимог ст. 533 ЦК України визначив розмір боргу на день платежу, тобто стягнення боргу. Вказана сума є остаточною та (за винятком платежів, передбачених ст. 625 ЦК України в звязку з подальшим невиконанням зобовязань) перегляду не підлягає. Повторне стягнення суми боргу за договором позики (навіть в звязку зі зміною курсу іноземної валюти до національної валюти України) не грунтується на законі. А тому при подальших відносинах між сторонами, повязаних з укладеним договором позики, береться до уваги саме розмір боргу, визначений судом в національній валюті. Виходячи з цих обставин, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню (відповідно до розміру задоволених вимог) 35 грн. судових витрат.

Outcome: partial