Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Харківміськгаз» в останній редакції якого просить визнати карту умов праці незаконною, зобовязати провести позачергову атестацію робочого місця, зобовязати надати додаткову відпустку за 2009 рік за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці на підставі попередньої карти умов праці, зобовязати внести зміни до колективного договору в частині оплати праці в вечірній та нічний час згідно з положенням Галузевої угоди, а також стягнути недоотриману заробітну плату за роботу в вечірній та нічний час у розмірі 5634, 50 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається не те, що з 1995 року працює слюсарем по експлуатації та ремонту газового обладнання в Управлінні по обслуговуванню газопроводу високого тиску і попередньо-регулювальних пунктів, структурному підрозділі ВАТ «Харківміськгаз». Місцем роботи останнього є проміжний регуляторний пункт, віддалений від управління ВАГ «Харківміськгаз». Роботи, що проводяться [PERSON] на робочому місці, відповідно до «Правил безпеки системи газопостачання України», затверджених наказом Державного комітету по нагляду за охороною праці від 01.10.1997 року № 254 відносяться до газонебезпечних, окремі операції відносяться до робіт на висоті. Таким чином, роботи, що виконуються останнім відносяться до робіт з підвищеною небезпечністю. Позивач вказує, що на потязі всього часу роботи в ВАТ «Харківміськгаз» за результатами атестацій робочого місця фіксувалися шкідливі фактори, на підставі цього колективним договором таким працівникам встановлювався додатковий строк відпустки тривалістю чотири дні. 12.03.2009 року після ознайомлення з картою умов праці, складеної 30.07.2008 року при атестації робочого місця 05.10.001 позивач дізнався, що його робоче місце слід вважати робочим місцем з допустимими умовами праці, що як вважає останній є порушенням норм трудового законодавства. Як наслідок тривалість відпустки позивача зменшилася до 24 днів. Окрім цього, позивач вказує, що керівництвом підприємства невідомо по якій причині та коли безпідставно зменшена тривалість робочого часу з 24 до 22 год., а також у звязку з тим, що колективний договір містить протиріччя з трудовим законодавством просить стягнути сум\\ заборгованості по заробітній платі у розмірі 5634, 5 грн. В судовому засіданні [PERSON] вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовч. обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засідання заперечуючи проти задоволення позову вказав, що підприємством не порушувалося трудового законодавства, відповідно атестація була проведена згідно приписів діючого законодавства. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши докази, вислухавши пояснення осіб, які брати участь у справі, суд доходить наступного висновку. Матеріалами справи достовірно підтверджується, що [PERSON] з 1995 року працює слюсарем по експлуатації та ремонту газового обладнання в Управлінні по обслуговуванню газопроводу високого тиску і попередньо-регулювальних пунктів, структурному підрозділі ВАТ «Харківміськгаз». Місцем роботи позивача є проміжний регуляторний пункт, віддалений віл управління ВАТ «Харківміськгаз». Суд звертає особливу увагу на те, що матеріали справи містять підтвердження того, ш чергова атестація робочих місць по умовам праці в ВАТ «Харківміськгаз» була проведена в 2008 р відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць по умовам праці, затверджена Постановою КМУ від 01.08.1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для пр атестації робочих місць по умовам праці, затверджених Наказом Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41, оскільки наказом генерального директора підприємства затверджений склад постійно діючої комісії для проведення атестації робочих місць по умовам праці, а дослідження шкідливих та небезпечних факторів промислового середовища для проведення атестації робочих місць в структурному підрозділі ТОВ «Харківміськгаз» проводилося Науково-медичним центром «Медицина труда», що має ліцензію на виконання таких робіт. Суд аналізуючи наведене звертає увагу те, що позивач не надав жодних доказів які б спростували позицію відповідача, підтверджуючи його позицію. Сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, суд, відповідно до ст. 10 ЦПК України, яка вказує на принцип змагальності сторін, розяснював позивачеві текст ч. 3 цієї статті та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно якого, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, також в ч. 2 ст. 60 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, але позивачем, як вже зазначено вище, в супереч вищенаведених вимог, будь-які відомості, щодо конкретизації пошкодженого майна, суду надані не були. Також, суд звертає увагу на те, що нині діючий ЦПК України закріплює незалежність, безсторонність та обєктивність суду, який не може бути ініціатором витребування доказів, оскільки такий обовязок законодавцем покладений на сторони, суд - не виявляючи ініціативи, може лише сприяти сторонам на їх клопотання у витребуванні доказів, при цьому він зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі їх процесуальні права та обовязки, попередити про наслідки вчинюваних процесуальних дій та розяснити наслідки у випадку не вчинення ними тих процесуальних дій виконання яких згідно із законом є обовязковим. Саме тому, розяснюючи позивачеві процесуальні права, які закріплені у ст. 27 ЦПК України, одне з яких право на подання доказів, суд звертався до ч. 3 ст. 10 ЦПК України акцентувавши увагу на тому, що кожному праву кореспондуються обовязки, тобто, що особа повинна довести суду свої вимоги або заперечення, а для цього потрібно подати суду докази, бо в противному разі, якщо вимоги позивача не будуть доведені, суд відмовить у задоволенні позову. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, з матеріалів справи вбачається, що доводи заявника окрім позовної заяви та поясненнях останнього не на чому не ґрунтуються. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд погоджується з тим, що відповідачем при винесенні наказу від 29.12.2006 року «Про встановлення сумарного обліку робочого часу» № 209, а також при оплаті праці за роботу в вечірній та нічний час не порушувалося трудове законодавство. З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені норми,

Outcome: dismissed