Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

У травні 2010 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому зазначив про те, що з 2002 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, сімейне життя у нього із [PERSON] не склалося. У них виявилися різні погляди на життя. Вони перестали розуміти один одного. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився, причини неявки не повідомив. Просив розглянути його позов без нього. Відповідач [PERSON] також була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила. До суду надійшла заява [PERSON], про те, що вона погоджується на розірвання шлюбу з [PERSON] Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та відповідача у звязку з поданими ним заявами. З копії свідоцтва про одруження від 01 березня 2002 року (а.с.8) вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружилися 01 березня 2002 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області 01 березня 2002 року зроблено актовий запис № 50. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що охорона сімї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідач заявлений до неї позов визнала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, позивач переконана, що подальше спільне життя є неможливим, то позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом ч.2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу. Згідно із п.4 ст.2, п.п.«б» п.5 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-92 (з наступними змінами та доповненнями) державне мито справляється за реєстрацію актів громадянського стану, а також видачу громадянам повторних свідоцтв про реєстрацію актів громадянського стану і свідоцтв у звязку із зміною, доповненням, виправленням і поновленням записів актів громадянського стану. За реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, якщо обоє з подружжя перебувають у першому шлюбі сплачується державне мито від 0,5 до 01 неоподатковуваного мінімуму доходів з громадян з одного або обох із подружжя. Відповідно до Закону України № 889 IV від 22 травня 2003 року розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в Україні з 01 січня 2004 року становить 17 грн. В письмовій заяві [PERSON] просить покласти на нього сплату державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу. За змістом ст.ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких зокрема відноситься й витрати на інформаційно-технічне забезпечення. В письмовій заяві [PERSON] просив не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved