Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2010р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на описане майно та виключення його з опису. В позовній заяві позивачка зазначила, що з 18.07.1987р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. Вироком Володарсько-Волинського районного суду від 23.11.2009р було засуджено відповідача за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та конфіскацією на користь держави знарядь вчинення злочину, а саме гужового воза та коня. 20.01.2010р. на їх адресу надійшла постанова вДВС про відкриття виконавчого провадження щодо конфіскації воза та коня на користь держави. 23.06.2010р. державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна , яким було накладено арешт на гужового воза. Описане майно належить на праві власності позивачці [PERSON], оскільки згідно розписки від 18.06.2000 року вона придбала його у [PERSON] В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснила, що в 2000 р. вона за власні кошти вирішила придбати воза, так як в господарстві був кінь. Відповідач участі в цьому не приймав, коштів не надавав. Вона сама знайшла [PERSON], який займається виготовленням та продажем возів та придбала в нього воза, про що була дана розписка. Просить визнати за нею право власності на віз та виключити його з акту опису. В судовому засідання відповідач позов визнав, суду пояснив, що в 2000р. його дружина придбала за власні кошти воза для господарства. Участі в придбанні, пошуках воза він не приймав, грошей не надавав. Третя особа представник ВДВС проти позову не заперечив. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] JI.I., [PERSON] суду показали, що в 2000 році [PERSON] придбала у [PERSON] воза за 500 грн. про що була складена розписка. [PERSON] участі в цьому не приймав. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності в межах позовних вимог, вважає що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено,своєчасно, повно. Положеннями цієї статті та ст.50 зазначено Закону передбачено право державного виконавця накладати арешт на майно боржника. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних д виконання за виконавчим документом. Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції «Про проведення виконавчих дій» , затвердженні наказом Мінюсту № 74/5 від 15.12.1999р. стягнення звертається тільки на май боржника, яке йому належить -2- на праві приватної власності. Ст. 391 ЦК України підтверджує право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні було встановлено, що описане майно - гужовий віз, як ввійшов до акту опису - належить позивачці [PERSON] відповідно до розписки від 18.06.2000 р. У відповідності до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved