Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] товариства з обмеженою відповідальністю ім. Ватутіна звернулося до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» про припинення правовідносин, що виникли між відповідачами на підставі договорів оренди земельної ділянки від 20.08.2008 року, шляхом визнання їх недійсними та зобов'язання [PERSON] переукласти договори оренди землі, відповідно до отриманого державного акту приватної власності на земельну ділянку з позивачем. Позов обґрунтовується тим, що 16.03.2000 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір оренди земельної частки (паю) строком на 5 років. В подальшому в зазначений договір оренди паю вносились зміни додатковими угодами і договір діє до 01.01.2015 року. Договір був зареєстрований Халимонівською сільською радою в Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв). 13.08.2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Халимонівської сільської ради. Після виділення земельної частки (паю) в натурі та отримання державного акту на земельну ділянку позивач направив [PERSON] лист з пропозицією укласти договір оренди землі відповідно до отриманого державного акта. Відповіді на вказаний лист він не отримав, а [PERSON] уклала договори оренди землі із [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро». Позивач вважає, що він має переважне право не переукладення договору оренди землі. В ході розгляду справи позивач, посилаючись на розділ IX Закону України «Про оренду землі», змінив підставу і предмет позову та просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» та [PERSON], 20.08.2008 року та зареєстрований Бахмацьким районним відділом Чернігівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 16.03.2009 року за № 040983200028. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, додатково зазначили, що позивач замовив для [PERSON] землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі на місцевості, для видачі останній державного акту на право власності на землю та оплатив виконання таких робіт, але в порушення законодавства [PERSON] не повідомила позивача про намір укласти договір оренди земельної ділянки із третьою особою, та порушила переважне право позивача на переукладення договору оренди , земельної ділянки, а також і не компенсувала витрати, що були понесені при замовлені землевпорядної документації. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що будь-які підстави для припинення правовідносин між відповідачами за договорами оренди земельних ділянок, у тому числі шляхом їх визнання недійсними відсутні, а вимоги з цього приводу є безпідставними, необгрунтованими та суперечать вимогам чин законодавства. Представник відповідача [PERSON] позов визнав і пояснив, що договір орен товариством з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» підписала не читаючи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юриди значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягаю задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 16.03.2000 рог був укладений договір оренди земельної частки (паю) № 512 строком на 5 (п'ять) років (а.с.8і Відповідно до умов даного договору [PERSON] передала позивачу земельну частк; (пай) розміром 4, 6 умовних кадастрових гектарів, вартістю 13335 грн. 00 коп. (тринадцять тися1 триста тридцять п'ять гривень 00 копійок), яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної і натурі єдиним масивом (згідно кадастрового плану). В даній ситуації були встановлені орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), ні визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом, які регулюються Указом Президенті України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» вц 03.12.1999 року. 13.08.2008 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності ні земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯГ № 853901 (а.с.9). Відповідно до якого є власником земельної ділянки площею 3, 41 гектари у межах згідно з планом. Позивачу було виділено земельну частку (пай) в натурі. 20.08.2008 року [PERSON] було укладено три договори оренди земл; (а.с. 10-18) з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро». Згідно з даними договорами позивач передав в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського призначення. Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) врегульовано не Законом України «Про оренду землі», а розділом 10 «Перехідні положення» ЗК України, Указом Президента України від 3.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року № 119 «Про затвердження Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)». Згідно з п. 1 Указу Президента України від 3.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» паювання земель передбачає визначенню розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі ( на місцевості). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язується за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином, договір оренди земельної частки (паю) та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди земельної частки (паю) предметом договору є земельна частка (пай), а сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар. За договором оренди земельної ділянки предметом є ділянка, а сторонами - власник земельної ділянки та орендар земельної ділянки. Відповідно до п. 2.3. Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 року № 5 зобов'язання сторін за договором оренди земельної частки (паю) можуть бути припинені після одержання державного акта на право приватної власності на землю і виділення земельної ділянки в натурі. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України). З огляду на зазначені положення законодавства з часу отримання державного акта на право приватної власності на землю, [PERSON], як власник сертифікату на право на земельну частку (пай), набула статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто в даній ситуації змінився, як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, втрачає чинність, у зв'язку із чим договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим. Положення п.8 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» щодо переукладання договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на переукладання договору оренди і не можуть бути примусом для власника земельної ділянки, враховуючи при цьому положення ст. 6 ч.З ст.203, ст.ст. 316,317,319,321,651 ЦК України щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності на здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладанні чи зміні договору. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (і з змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року ) звернув увагу судів на таке: враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. За приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою . -а та шостою ст. 203 цього Кодексу. [PERSON] проти укладення договорів оренди землі не заперечувала, вимог про їх розірвання та визнання недійсними не заявляла, так само, як і претензій щодо додержання сторонами їх умов, а її згода на визнання недійсним договору, порушує права [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро», яке заперечує проти цього. Оскільки при укладення договору оренди землі від 20.08.2008 року [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» додержали вимог, що встановлені ст. 203 ЦК України, при цьому позивачем не надано доказів, які б були підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed