Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною, визнання права власності на гараж, де вказав, що у серпні 1996 року він придбав у [PERSON] гараж № 109, розташований в Гаражному кооперативі «Метро» по вул. Ватутіна 2М в м. Дніпропетровську, який належав останньому на підставі рішення виконавчого Комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 130/2 від 15.03Л991 року. [PERSON] подав заяву про його виключення з гаражного кооперативу, а він заяву про його включення. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 268/6 від 16.08.1996 року гараж був переоформлений з [PERSON] на нього і він був прийнятий до членів гаражного кооперативу. Оскільки йому було відмовлено КП «ДМБТІ» у державній реєстрації права власності на гараж він змушений звертатись до суду з позовом. Просив суд визнати угоду купівлі - продажу гаражу № 109, розташованого в Гаражному кооперативі «Метро» по вул. Ватутіна 2М в м. Дніпропетровську між [PERSON] та [PERSON] дійсною; визнати за ним право власності на гараж № 109, розташований в Гаражному кооперативі «Метро» по вул. Ватутіна 2М в м. Дніпропетровську. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Представники Гаражного кооперативу «Метро» та КП «ДМБТІ» у судове засідання не зявились, за перечень по справі не надали. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 15.03.1991 року дозволено будівництво гаражу у гаражному кооперативі «Метро». Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів від 16.08.1996 року гараж був переоформлений з [PERSON] на позивача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно - будівельних кооперативів» із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ України № 15 від 25.05.1998 року, «член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди , що не заборонені законом». Тобто [PERSON] повинен був оформити своє право власності на вказаний гараж, після чого провести його відчуження у встановленому законом порядку. Згідно ч. 2 ст. 47 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, що діяв в момент виникнення даних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд може за вимогою сторони, що виконала угоду зі своєї сторони, визнати угоду дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угода не потребує. Позивачем не надано будь - якої угоди купівлі - продажу гаражу, та не доведепи, ^ одна із сторін повністю або частково виконала угоду.

Outcome: dismissed