Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

20.04.2010 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить ібов'язати управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської >ласті здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком за :ріод з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року та провести відповідні виплати; а також стягнути відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером, має агус «дитина війни», у зв'язку з чим відповідно до ст. 6 закону України «Про соціальний хист дітей війни» він має право на доплату до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за -сом. Незважаючи на викладені вимоги діючого законодавства відповідач здійснював плату підвищення до пенсії в меншому розмірі. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, осив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить зглянути справу без його участі. В своїй письмових запереченнях відповідач просить суд відмовити задоволенні позову, силаючись на те. що управління Пенсійного фонду України у Балаклійському районі їло згідно діючого законодавства, не порушуючи норм пенсійного права, а отже вимоги зивача є безпідставними. Відповідач вказує на те. що органи Пенсійного фонду мають користовувати кошти тільки на виплати, вичерпний перелік яких визначений діючим юнодавством, до яких виплати підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про пальний захист дітей війни» не відносяться. Відповідач вважає свої дії правомірними також через невизначеність на законодавчому ні за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної ісії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому зазначає ) необгрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 юну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки розмір іімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується :лючно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом. Враховуючи наявність відповідних заяв від позивача та представника відповідача суд жає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі азів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає тковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війн є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни вересня 1945 року) було менше 18 років. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] рої /а.с.9/. Позивач має статус «дитини війни» і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійної фонду України в Балаклійському районі Харківської області, отримує пенсію за віко /пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 25.11.1996 року /а.с.11/. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війні пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, іщ виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Виходячи з того, що позивач є дитиною війни, суд вважає, що на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону. Розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року. Згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Із заперечень відповідача встановлено, що позивачу 2006- 2007 роках не здійснювались зазначені виплати, з посиланням на відсутність коштів та на невизначеність розрахункової величини /мінімальної пенсії за віком/ для розрахунків підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни. З 01.01.2008 року позивачу встановлено підвищення до пенсії як особі, яка має статус «дитина війни» в сумі 47 грн. щомісячно, з 01.04.2008 року - 48,10 грн. щомісячно, з 22.05.2008року - 48.10 грн. щомісячно, з 01.07.2008 року - 48,20 грн. щомісячно, з 01.10.2008року - 49,80 грн. щомісячно. З 01.01.2009 року позивач отримує підвищення до пенсії в розмірі 49,80 грн. щомісячно. Всього за період 2008-2009 років позивачу виплачено підвищення до пенсії в розмірі 1176,90 грн. При цьому, з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року відповідач здійснював нарахування на підставі п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, а з 22.05.2008 року на підставі Постанови КМУ «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» №530 від 28.05.2008 року. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено. Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були. Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року. з ким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав іувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України щіальний захист дітей війни", оскільки дію зазначеної норми було зупинено, а потім ічені нею виплати не запроваджені. іім того, надаючи перевагу Законам України „Про Державний бюджет на 2006 рік" 2.2005 року та „Про внесення змін до Закону України., Про Державний бюджет на к " від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу іавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює ету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета >го регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання пія колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. )нституційний Суд України у п. З мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних н не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли іий у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування днього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не їчєно самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у ііше". иходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить $ для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії 6 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим давством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії. <и до прийняття 19.01.2006 року Закону України «Про внесення змін до Закону и «Про Державний бюджет на 2006 рік» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний дітей війни» була зупинена, а з дня набрання чинності цим Законом здійснення визначено в інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому п 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», тосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу підвищення до пенсії за 2007 рік, їжає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного, ідповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього .було зупинено. ішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за №6-рп/2007, у справі іанням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України итуційності) положень статей 29, 36, ч.2 ст.56, ч.2 ст.62, ч.І ст.66, п.п. 7. 9, 12, 13, 14, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст.71, ст.ст.98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний т України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не ідає Конституції України (є неконституційним) положення п.12 ст.71 Закону України Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про ьний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону. ішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які ти внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними, ня Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, чним і не може бути оскаржене. відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі ення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення итуційним Судом рішення про їх неконституційність. виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення итуційним Судом України відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальн дітей війни» з 09.07.2007 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які < виплати підвищення до пенсії за період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року не гр на законі і не підлягають задоволенню. Натомість, вимоги позивача, які стосуюгьі підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року є обгрунтс такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерв виплату підвищення до пенсії за 2008 рік, суд вважає ці вимоги такими, що пі частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 20 про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції.: «Дітям віш тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, га соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утрим, державної соціальної допомоги. що виплачується замість пенсії, випл підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам ві мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного гр< утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відпо цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального " дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп\\2008 справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відпої Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1. пунктів 63. 66 розділу 2. пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет Укр. 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 на депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) полож 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний б України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, відповідає Конституції України (є неконституційним) положення гі.п.41 розділу 2 ; України „1 Іро Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законо; актів України". Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значень судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинам виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституцій Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території Уі<) остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, ріп Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Консти України, суд дійшов висновку, що до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначє рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу підвищені пенсії, передбачене ст.6 Закону України ..Про соціатьний захист дітей війни" в редакці 01.01.2008року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бю, на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підста у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягн< підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 рок> 21.05.2008року задоволенню не підлягають. Проте з 22.05.2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати ПОЗИЕ підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України ..Про соціальний захист дітей вій в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституцій! України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про вний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ма втратила чинність та не підлягала застосуванню. )скільки в 2009 році ніяких змін до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей не вносилось, позивач в 2009 році мав право на отримання підвищення до пенсії в і 30 % мінімальної пенсії за віком. 'удом встановлено, що нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії як війни здійснювалось відповідачем в розмірі нижчому, ніж передбачено діючим давством. уд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування гзі, передбаченому Законом України «Про соціальний захист дітей війни» для гння соціальних виплат, оскільки відповідно до вимог ст. З Конституції України права )ди та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, головним зком якої є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. остановляючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні іпи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, іючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими ми України, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення юю даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань. ідповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і янина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, ідно ч. 1 та ч. 9 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції и, законів України та міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана іною Радою України. Забороняється відмова в розгляді справи з мотивів відсутності, оти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, аким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні у здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для іійснення або відмови в задоволенні позову. Цодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 003 року № 1058-ІУ, суд зазначає наступне. горонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст. 6 Закону України щіальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% іьної пенсії за віком. І чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за ами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне іе страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або шював інший розмір, немає. огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо вання положення ч.З ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується но для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки ть такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є ою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 гуції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону \\ „Про соціальний захист дітей війни". 'д вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про ?обов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку ьний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, ченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Гір загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8- ргі/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливос: людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - не кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісне вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни. Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. ІІри прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. Виходячи з принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України, принципу пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, у зв'язку з чим Закони України мають вищу юридичну силу, суд вважає, що при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню саме ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції, яка діє після прийняття рішень Конституційним Судом України, з урахуванням вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає мінімальну пенсію за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а не вищезазначена постанова Кабінету Міністрів України, на підставі якої позивачці здійснювалось нарахування та виплата підвищення до пенсії як дитині війни. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про незаконність дій Управління пенсійного фонду України у Балаклійському районі у Харківській області щодо нарахування і виплати позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі нижчому, ніж це передбачено діючим законодавством. Відповідно до ст. 4 Закону України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наявність спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, для захисту прав [PERSON] суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Посилання відповідача на ст.257 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. Розподіл судових витрат суд здійснює згідно вимог ст.88 ЦІІК України.

Outcome: partial