Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відритого акціонерного товариства „Турбоатом (далі ВАТ „Турбоатом) в якому просив стягнути з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоровю внаслідок нещасного випадку на виробництві. Під час розгляду справи позивачем неодноразово збільшувались позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та в остаточній редакції позову він просив суд стягнути з відповідача 150\~000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, 05.06.2006 року при виконанні ним своїх трудових обовязків у ВАТ „Турбоатом з вини відповідача стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав перелом та термічний опік пальців правої стопи, у звязку з отриманими ушкодження він переніс три операції, внаслідок яких втратив два пальця правої стопи, згідно довідки МСЕК від 21.12.2006 року йому встановлена втрата професійної працездатності 15 % без призначення групи інвалідності. Ушкодження здоровя позивача внаслідок нещасного випадку, який стався з ним на виробництві через порушення відповідачем нещасного випадку, який стався з ним на виробництві через порушення відповідачем законодавства про охорону праці, призвело до фізичних та моральних страждань позивача, порушення його нормальних життєвих стосунків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що моральну шкоду повинен відшкодовувати ВАТ „Турбоатом, оскільки шкода завдана з вини підприємства де працював позивач. Представник відповідача ВАТ „Турбоатом [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задовольнити, при цьому пояснила суду про наступне. До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 року передбачене ст.. 237-1 КЗпП України і ст.. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є субєктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, в тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору, а на інших підставах. Зміни до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, виключено відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди, внесені Законом України № 717-V від 23.02.2007 року. Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року по справі № 1-32/2008 встановлено, що зазначеним Законом скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали на підставі первинної редакції Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та визнано, що після скасування вказаних приписів громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця), тобто після 20.03.2007 року (з дня опублікування). Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду у фрунзенському районі м. Харкова [PERSON], що діяла на підставі довіреності, зазначала, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. З 01.01.2006 року Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік п. 27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік, зупинено дію абзацу 4 ст.1 відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей; підпункту „е ч. 1 ст.21 грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому; ч. 3 ст. 28 за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду та ч. 3 ст. 34 моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності. З 01.01.2007 року набув чинності Закон України „Про державний бюджет України на 2007 рік. З метою приведення окремих норм законів у відповідності із цим Законом зупинено на 2007 рік, дію абз. 4 ст.1 ( в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і члена їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту „е пункту 1 ч. 1 ст.21, ч. 3 ст. 28; абз. 10 п.7 ч. 7 ст. 17 та п.7 ч.1 ст. 22 в частині надання підприємствам фінансової допомоги на безповоротній основі; ч. 3 ст. 34; ч. 5 ст. 47 ( в частині знижок та надбавок до розміру страхового внеску) Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З 20.03.2007 року набули чинності зміни до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності згідно яких відшкодування моральної шкоди було повністю виключено. Третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Чугуївському районі до судового засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляду справи у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та третьої особи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі ВАТ „Турбоатом, що підвереджується трудовою книжкою, копія якої знаходиться в матеріалах справи та не заперечуються сторонами по справі. 09.06.2006 року відповідачем ВАТ „Турбоатом складено акт № 17 про нещасний випадок, появ заний з виробництвом (а.с. 11). З акту вбачається, що 05.06.2006 року з [PERSON] стався нещасний випадок, причинами якого є основна: відсутність технологічного процесу на порізку металобрухту; супутня: невиконання посадової інструкції заступником начальника цеха 50 по виробництву. Внаслідок нещасного випадку позивач отримав термомеханічна травму: кістяний опік ІV ст. 1 і 2 пальців правої стопи. Відкритий перелом проксимальної фаланги І пальця правої стопи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Тобто норма статті зобовязує власника або уповноважений ним орган забезпечити на підприємстві, установі, організації безпечні та нешкідливі умови праці. Відповідно до положень, закріплених у ст. 13 Закону України „Про охорону праці, роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділу умовами праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з вимогами ст.. 9 Закону України „Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Проте, відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік дію абзацу 4 ст. 1, підпункту „е п.1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік, а на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-V норму виключено. Нещасний випадок, повязаний з виробництвом стався з позивачем 05.06.2006 року (акт від 09.06.2006 року № 17). Довідкою МСЕК від 21.12.2006 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності 15% без призначення групи інвалідності, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки на час встановлення позивачу ступеня стійкої втрати працездатності Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, обовязку відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не було, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України. Стаття 1168 ЦК України визначає загальний порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодження здоровя або смертю фізичної особи. Моральна шкоди, завдана каліцтвом або іншим ушкодження здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз яснив Верховний Суд України у п.5 Пленуму „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4, визначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діянням заподіювача й вини останнього в її заподіянні. Суд вважає доведеним, що з нещасним випадком на виробництві позивачу було завдано моральних страждань, він був вимушений змінювати звичайний уклад свого життя в звязку з тривалими лікарняними, терпіти незручності, шукаючи додаткові кошти та нести непередбачені витрати в зв'язку зі станом свого здоровя та розглядом, відкладати звичайні справи та змінювати розпорядок життя для звернення в судові органи за захистом порушених прав. Крім того, згідно висновку щодо тяжкості виробничої травми, виданого Комунальною установою лхорони здоровя Харківської клінічної лікарні швидкої та медичної допомоги ім.. проф. [PERSON], [PERSON] отримав термомеханічну травму: кістяний опік ІV ст. 1 і 2 пальців правої стопи. Відкритий перелом проксимальної фаланги І пальця правої стопи, що відносить до числа тяжких травм (а.с.13). Згідно виписки історії хвороби № 5028 основний діагноз [PERSON]В, - виробнича травма 2006 року у вигляді ампутаційних культей І-ІІ пальців правої стопи на рівні оснований основніх фаланг. Неврома пальців нервів. На підставі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру дій відповідача. Приймаючи до уваги зазначене розмір компенсації моральної шкоди , визначений суб'єктивно позивачем в 150 000 грн. , суд вважає необгрунтовано значним, і визначає розмір компенсації в 8 000 грн.

Outcome: partial