Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) "Кеннер Україна" про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У заявленому позові [PERSON] зазначив, що був прийнятий на роботу в ТзОВ "Кеннер Україна" на посаду техніка-технолога 01 серпня 2008 року. В період з 22 грудня 2009 року по 20 січня 2010 року відповідно до наказу № 37 від 21 грудня 2009 року, з яким був ознайомлений разом з іншими працівниками товариства, перебував у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати. Після закінчення відпустки він з 20 по 27 січня 2010 року виходив на роботу. А 27 січня 2010 року генеральний директор їх товариства сказав йому, що він у них більше не працює і вигнав його за прохідну підприємства. З наказом про звільнення та причиною звільнення відповідач його не ознайомив, не видав розрахункових та трудової книжки, її він отримав лише 3 лютого 2010 року, і тоді дізнався, що його звільнено із займаної посади за п.З ст. 40 КЗпП України ще 22 грудня 2009 року, в той час, коли він перебував у відпустці. Посилаючись на те, що трудовий договір з ним розірвано без законної підстави, позивач просив його вимоги задоволити, поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також просив стягнути з відповідача витрати у розмірі 900 грн., які він поніс у зв"язку наданням йому юридичної допомоги, пов"язаної із розглядом справи. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задоволити. Представник відповідача позову не визнав, просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами у їх сукупності доведено, що позивач був звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 1 серпня 2008 року уклав трудовий договір із ТзОВ "Кеннер Україна" і цього ж дня був прийнятий на роботу у зазначене товариство на посаду техніка-технолога, що підтверджується трудовим договором та встановлено, що 21.12.2009 року наказом № 38 від 21.12.2009 р. позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. З ст. 40 КЗпП України, що підтверджується його трудовою книжкою та копією цього наказу. Із наказу про звільнення позивача із займаної посади видно, що підставою для його звільнення явилося систематичне невиконання ним без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором (п.2.5 Договору та п. 21 Правил внутрішнього трудового розпорядку). Відповідно до ч.І п. З ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Хоч допитаний в судовому засіданні представник ТзОВ "Кеннер Україна" показав, що [PERSON] допускав порушення трудової дисципліни, і що адміністрацією ТзОВ "Кеннер Україна" двічі були зафіксовані факти відсутності позивача на робочому місці: 4 листопада 2009 року позивач покинув своє робоче місце за 40 хвилин до закінчення робочого дня, а 26 листопада 2009 року - за 30 хвилин, та що по цих фактах у позивача відбиралися пояснення, але він від дачі пояснень відмовився, про що було складено відповідні акти, і що за вказані порушення трудової дисципліни наказами № 32-2 від 5 листопада 2009 року та № 34-1 від 27 листопада 2009 року позивачу були оголошені догани. А так як останній відмовився ознайомлюватись із наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, то вказані факти були зафіксовані у складених 5 та 27 листопада 2009 року актах, а наказом № 38 від 21 грудня 2009 року позивач був звільнений з роботи за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Однак, суд на покази представника відповідача не може зіслатися як на доказ про те, що позивач систематично невиконував без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, що послужило підставою для розірвання з ним трудового договору, поскільки ці його покази є голослівними, не підтвердженими належними доказами, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В підтвердження своїх доводів про порушення позивачем 4 та 26 листопада 2009 року трудової дисципліни представник відповідача не представив суду ні пояснень позивача з цього приводу, ні актів, які складалися про його відмову від дачі пояснень, ні книги наказів, ні навіть копій цих наказів, ні актів про відмову позивача ознайомитися з цими наказами, хоч суд неодноразово зобов'язував ТзОВ "Кеннер Україна" подати відповідні документи, що дає суду підстави вважати, що позивач не допускав зазначених порушень трудової дисципліни. Крім того, доводи представника відповідача заперечуються показами позивача, який пояснив, що він ні 4, ні 26 листопада 2009 року, ні жодного іншого разу не порушував трудової дисципліни і не притягувався до дисциплінарної відповідальності, свої трудові обов'язки виконував сумлінно, звільнений із займаної посади він був в січні 2010 року, а наказ був виданий заднім числом, в той час, коли він знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, і звільнений він був не через систематичне невиконання ним без поважних причин своїх трудових обов'язків, як це зазначено у наказі № 38, а через упереджене ставлення до нього керівництва ТзОВ "Кеннер Україна", у немилість якого він потрапив тому, що впродовж року у районному суді доводить свою правоту з питань розміру його заробітної плати. Далі позивач пояснив, що згідно наказу № 37, що був доведений до його відома під розписку 18 грудня 2009 року, він з 21 грудня 2009 року по 19 січня 2010 року знаходився у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати, 20 січня 2010 року знову приступив до своїх посадових обов'язків, а 27 січня 2010 року генеральний директор товариства в присутності інших працівників, заявив йому, що він більше не працює у них і вигнав його з території товариства. Позивач також пояснив, що відповідач не ознайомив його з наказом про звільнення; не провів з ним розрахунку, не видав трудової книжки, її він одержав лише З лютого 2010 року, і тоді дізнався, що він звільнений з роботи ще 22 грудня 2009 року, в той період, коли перебував у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати. Далі позивач пояснив, що копія наказу № 38 від 22 грудня 2009 року, який відповідач представив суду разом із запереченням на позов, є фіктивним, оскільки друга сторінка наказу із підписами працівників не відповідає даним, вказаним у самому наказі, бо в наказі мова йде про 12 осіб, а з наказом ознайомлено 13 осіб. Крім того, свого підпису під наказом №38він не ставив так як не був ознайомлений з ним, друга сторінка наказу належить іншому наказу. Далі позивач пояснив, що відповідно до його посадової інструкції та укладеного із відповідачем трудового договору, у нього немає єдиного місця роботи, яке б дало відповідачу змогу скласти акт про відсутність його на робочому місці. Він, виконуючи свої посадові обов'язки, може знаходитися на території ТзОВ "Кеинер Україна" в м. Бережанах, чи в селі Розвадів Миколаївського району Львівської області, або ж на інших об'єктах в залежності від роботи, яку йому необхідно виконати. 4 листопада 2009 року він знаходився в ТзОВ "Метал-Транс" , у токара [PERSON] він для ТзОВ "Кеннср Україна" фрезерував 16 паз, цю роботу він виконував з обіду і до пізнього вечора, а 5 листопада 2009 року його було направлено в м.Коломию на ПП "Вігор", і оскільки він був відсутній того дня в Бережанах, тому від нього не могли відбиратися жодні пояснення. Ці покази позивача підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який показав, що 4 листопада 2009 року зранку до нього прийшов [PERSON] просив розточити фрезу, але так як у нього було багато роботи, він попросив його прийти після обіду. [PERSON] прийшов близько 15 години, і поскільки він мав фрезерувати 16 паз, то виконання цієї роботи затяглося до пізнього вечора. Далі свідок пояснив, що цей факт дійсно мав місце 4 листопада 2009 року, бо цього дня повинна була опороситися його свиноматка, дружина дуже переживала з цього приводу і часто телефонувала йому на роботу. Свідок [PERSON] показав, що він протягом 2009 року неофіційно перебував у трудових відносинах із ТзОВ "Кеннер Україна". Восени у них почалися проблеми з насосом, і щоб була хоч одна робоча лінія, він разом із [PERSON] переставляли насос з однієї лінії на другу, цією роботою вони займалися 26 листопада 2009 року з 15 до 19 години. Він твердо пам"ятає, що це було саме 26 листопада 2009 року, бо цього дня була річниця з дня його вінчання та хрещення сина. Далі свідок [PERSON] пояснив, що 18 грудня 2009 року він був присутнім в той час, коли бухгалтер [PERSON] принесла наказ про надання працівникам товариства відпустки без збереження заробітної йому достовірно відомо, бо він сам неодноразово їздив з [PERSON] по роботі і в Тернопіль, і в Золочів. Далі свідок показав, що він перебував у досить дружніх відносинах із директором ТзОВ "Кеннер Україна", однак жодного разу не чув, щоб останній скаржився на [PERSON], як з приводу порушення ним трудової дисципліни, так і неякісного виконання покладених на нього обов"язків. Наскільки йому відомо, то позивача завжди позитивно характеризували, він був на рахунку, як хороший та виконавчий працівник. Відповідно до ч.З ст. 40 КЗпП України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. А оскільки, покази позивача, підтверджені показами свідка [PERSON] та наказами № 37 і № 38 від 21 грудня 2009 року свідчать про те, що трудовий договір з позивачем був розірваний по ініціативі ТзОВ " Кеннер Україна" в той період, коли [PERSON] знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, то це в свою чергу свідчить про те, що позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, у відповідності до ст. 43 КЗпП України, п. 15, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, членом якої є працівник, а позивач наказом № 38 був звільнений із займаної посади без згоди на це профспілкового комітету. Твердження представника відповідача про те, що позивачу відпустка не надавалася, бо наказ № 37 про надання відпусток був скасований наказом № 38, яким [PERSON] було відмовлено у наданні відпустки і звільнено з роботи, не заслуговує на увагу, бо позивача з цим наказом ніхто не ознайомлював, додаток до цього наказу є на окремій від наказу сторінці і відксерений з іншого тексту наказу, про це свідчить, зокрема, той факт, що наказ стосується 12 осіб, а в списку до нього про ознайомлення з наказом числиться 13 осіб. Крім того, [PERSON] не звертався із заявою про надання йому відпустки, а тому не зрозуміло, на якій підставі йому наказом № 38 відмовлено у її наданні. У представленій суду копії наказ № 38 значиться виданим 21 грудня 2009 року, в той час як у трудовій книжці позивача він датується 22 груднем 2009 року. Ця неточність свідчить про його фіктивність. Також не заслуговує на увагу твердження представника відповідача і про те, що [PERSON] систематично не виконував без поважних причин обов'язки, покладені на нього трудовим договором, і що про це, зокрема, свідчить скарга контрагента директора TOB "Панорама", по скільки позивач цей факт заперечує, пояснив, що він ніколи жодних робіт не виконував у TOB "Панорама", а відповідач для підтвердження цього факту не представив на вимогу суду документів про відрядження [PERSON] у TOB "Панорама" для виконання ним робіт, актів виконання [PERSON] робіт у замовника TOB "Панорама" та не представив на вимогу суду журналу вхідної кореспонденції, з якого було б видно, що лист-скарга дійсно в грудні 2009 року надійшов на адресу товариства від TOB "Панорама", а не є фікцією. Крім того, незважаючи на тривалий розгляд справи та неодноразове оголошення перерви для надання відповідачу можливості представити суду необхідні для вирішення справи докази та забезпечити явку у судове засідання у якості свідків працівників, які підписували акти про відсутність позивача на робочому місці 4 та 26 листопада 2009 року та акти по відмову останнього в ознайомленні з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, однак вказані вимоги суду виконані не були. Директор ТзОВ "Кеннер Україна" замість того, щоб забезпечити явку в судове засідання своїх працівників для доведення безпідставності заявлених позивачем вимог, проігнорував виклики суду і навіть відмовився від отримання судової повістки, про що зазначено листоношею на поштовому конверті, адресованому на його ім"я. Також відповідачем для спростування пояснень позивача не представлено суду для огляду книгу наказів товариства за 2009 рік, не представлено журнал реєстрації наказів, який би був належним чином оформлений, не представлено суду також посадової інструкції техніка-технолога. Таким чином, в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, які би свідчили про систематичне невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов"язків. А так як трудовий договір із позивачем був розірваний по ініціативі ТзОВ " Кеннер Україна" з порушенням норм трудового законодавства, тому суд вважає необхідним визнати позовні вимоги позивача підставними і поновити його на роботі на попередній посаді. Поскільки у відповідності з вимогами ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік, а тому суд вважає необхідним одночасно із поновленням позивача на роботі, на попередній посаді, задоволити і позовні вимоги позивача щодо стягнення в його користь втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 грудня 2009 року по 30 червня 2010 року. Відповідно до розділу IV п. 5, п. 8 Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року за№ 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, вираховуючи [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що середньомісячна заробітна плата позивача, що передувала його звільненню за останні два місяці, становила 1248грн.+1248 грн.= 2496 грн. (зарплата за жовтень та листопад 2009), яку слід поділити на 43 (кількість днів, відпрацюваних за ці два останні місяці), і таким чином отримуємо - 58 грн.04 коп (середній заробіток позивача за 1 день), який слід помножити на 129 днів (час вимушеного прогулу). В результаті з відповідача слід стягнути у користь позивача 7487 грн. 16 коп. втраченого заробітку. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.... Якщо позивача, на користь якого постановлено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А так, як позивачем при подачі до суду позовної заяви зазначені кошти не сплачувалися, то при винесенні рішення їх слід стягнути із відповідача. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги адвоката чи іншого фахівця в галузі права в розмірі 900 грн., то ці позовні вимоги до задоволення не підлягають, так як вони не підтверджені належними і допустимими доказами по справі, а тому позивачу у тій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved