Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитної угоди, договору іпотеки та поруки недійсними посилаючись на те, що 16.05. 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитну угоду № 27мку/2008. Згідно п. 1.1. розділу 1 Кредитної угоди надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму обговорену п.1.2. Кредитної угоди. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному кредиту оформляється окремим договором про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожен договір про видачу траншу є невідємною частиною даної Угоди. Зазначена Кредитна угода укладена сторонами із визначенням її змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитної угоди [PERSON] банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів ним була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до п.1.2. Кредитної угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди становить 70000 дол. СІЛА. Станом на 16.03.2010 року по Кредитній угоді діє два Договори про видачу траншу: Договір про видачу траншу №01-27мку/2008 від 16 травня 2008 року на 30000 (тридцять тисяч) дол. США та Договір про видачу траншу №02-27мку/2008 від 26 червня 2008 року на 20000 (двадцять тисяч) дол. СІЛА, відповідно до яких [PERSON] було отримано 50000 (пятдесят тисяч) дол. СІЛА. Відповідно до п.4.1. Кредитної угоди позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 18 % (вісімнадцять відсотків) річних. Відповідно до п.4.7. Кредитної угоди погашення кредиту, сплата відсотків за даною угодою здійснюється у валюті кредиту - а саме: у дол. США. У п. 2.2.3. кредитної угоди зазначено, що позичальник зобовязується здійснювати погашення кредитів, відсотків, і винагороди в порядку і терміни згідно графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу Траншу окремо і є невідємною частиною кожного договору про видачу траншу. Згідно додатку №1 до Договору про видачу траншу №01-27мку/2008 від 16.05.2008 року позичальник зобовязаний щомісяця в термін до 15 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту та відсотках у сумі 765 доларів США ( сімсот шістдесят пять доларів США ). Згідно додатку №1 до Договору про видачу траншу №02-27мку/2008 від 26.06.2008 року позичальник зобовязаний щомісяця в термін до 15 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту та відсотках у сумі 364 долари США ( триста шістдесят чотири долари США). У забезпечення виконання боргових зобовязань за Кредитною угодою №27мку/2008 від 16.05.2008 року між [PERSON] та банком був укладений Договір іпотеки №ДІ1- 27мку/2008 від 16.05.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 55,9 кв. м та надвірні будівлі та споруди, які знаходяться у м. Умані Черкаської області по вулиці Л. Іскри, будинок 160, де на даний час проживає [PERSON] Крім того, у забезпечення виконання боргових зобовязань за Кредитною угодою №27мку/2008 від 16.05.2008 року між [PERSON] та банком був укладений Договір поруки №ДП1- 27мку/2008 від 16.05.2008 року. Правовідносини, які виникають із кредитної угоди, за суттю є зобовязаннями, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязань. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, хоча сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про [PERSON] банк України» гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання банком позичальникові грошових коштів, тобто кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті, в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, за своєю правовою природою є валютною операцією, а статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документ, який видається [PERSON] банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що на здійснення валютних операцій [PERSON] України видає генеральні та індивідуальні ліцензії, які видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо по відношенню до надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Тому, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обовязкового вираження зобовязань в грошовій одиниці України, тобто у гривні, також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. На день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 5,05 грн., а на даний час становить 1 USD = 7,97 грн., тому існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за Кредитною угодою. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку [PERSON] необхідно сплачувати. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обовязків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян, тому подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України принципу справедливості. Позивач вважає, що такі умови Кредитної угоди є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обовязків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг, несправедливими є умови Кредитної угоди в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитної угоди у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як субєкт підприємницької діяльності саме на позичальника за Кредитною угодою та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в Кредитну угоду пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача, порівняно з банком в разі настання певних подій, але відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства і правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Позивач вважає, що в даному випадку, при видачі кредиту банк порушив «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені Постановою Правління [PERSON] банку України від 10.05.2007 N 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808. Відповідно до п.3.1.Правил Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, враховуючи значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів [PERSON] банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України або умовами кредитного договору. Відповідно до п.3.8. Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банк зобов'язаний під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови; мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію. У даному випадку такі вимоги закону не були виконані ЗАТ КБ «ПриватБанк», що є порушенням прав споживача фінансових послуг. У звязку з укладенням Кредитної угоди № 27мку/2008 від 16.05.2008 року, [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» 50000,00 дол. США, що на дату укладання цього кредитного договору за офіційним курсом НБУ складає 252 500,00 грн. (50000 дол. США х 5,05грн. = 252500,00 грн.). Відповідно до Договору про видачу траншу №01-27мку/2008 від 16 травня 2008 року та до Договору про видачу траншу №02-27мку/2008 від 26 червня 2008 року позивачем банку всього по кредитам та відсоткам було сплачено 18382,00 дол. США, тому, враховуючи суму, отриману позивачем згідно Договорів про видачу траншу та сплачену суму Банку за даними Договорами, він повинен повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 31618,00 дол. США (50000,00 дол. США - 18382,00 дол. США= 31618,00 дол. США), що є залишком за тілом кредиту, з урахуванням сплачених платежів. Крім того, зважаючи на те, що іноземна валюта між резидентами України в Україні не може бути засобом платежу, [PERSON] повинен повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» суму у розмірі 159670,9 грн. (31618,00 дол. США х 5,05 грн. ( за курсом НБУ на 16.05.2007 року та курсом на 26.06.2008 року)= 159670,9 грн.). В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні вищевикладеним та просили їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] предявлені позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивачі звернулися до Уманського міськрайонного суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними Кредитної угоди №27мку/2008 від 16 травня 2008 року, договору про видачу траншу №01-27мку/2008 від 16 травня 2008 року, договору про видачу траншу №02-27мку/2008 від 26 червня 2008 року, договору поруки №ДП1-27мку/2008 від 16 травня 2008 року та договору іпотеки №ДІ1-27мку/2008 від 16 травня 2008 року. 16 травня 2008 року позивач [PERSON] уклав кредитну угоду в відповідно до неї йому був наданий кредит в розмірі 50000 доларів США двома траншами, тобто 20.05.2008 року - 30000 доларів США, а 26.06.2008 року - 20000 доларів СІЛА. Позивачі вважають, що даний кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, так як він не відповідає Закону, Конституції та іншим правовим актам України, але банк з такою позицією позивачів не погоджується, оскільки відповідно до п. 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 ст.47 цього Закону надає дозвіл [PERSON] банк України. Згідно п.2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджену постановою Правління [PERSON] банку України від 17 липня 2001 року №275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Такий дозвіл на право здійснення даних операцій, що діє на даний час, видано ПАТ КБ «Приватбанк» за №22-3 від 21.09.2009 року, до того часу діяла банківська ліцензія №22 від 04.01.2001 року та дозвіл №22-2 від 29.07.2003 року. У додатку 1, 2 до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з позивачем кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта. Таким чином, Законом України «Про банки і банківську діяльність» встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями, у тому числі шляхом надання валютних кредитів. Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю був прийнятий 19 лютого 1993 року і набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Урядовий курєр» від 06.03.1993 року. Закон України «Про банки і банківську діяльність в редакції від 07.12.2000 року набув чинності з дня його опублікування в газеті «Урядовий курєр» від 17.01.2001 року. Відповідно до ст. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, тому, якщо питання, повязані з банківською діяльністю, регулює інакше, ніж Закон України «Про банки та банківську діяльність», то до цих правовідносин підлягає застосуванню саме Закон «Про банки та банківську діяльність». Інші нормативні акти підлягають застосуванню в частині, що не суперечить даному Закону, тому наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною та достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. В ч.З ст. 533 ЦК України вказано, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених Законом, а саме Законом України «Про банки і банківську діяльність. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України - іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та порядку, встановлених Законом. Таке право встановлено ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» - розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний розсуд, тому право банків на кредитування клієнтів у іноземній валюті передбачено Законом, в результаті чого можливість надання і погашення кредитів і іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Позивач [PERSON] за власним бажанням звернувся до Приватбанку з заявою про видачу йому кредитних коштів в іноземній валюті. Відповідно до ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачу за укладеним договором та відповідно до вимог чинного законодавства були видані кредитні кошти в іноземній валюті. Кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства і в звязку з цим і виконання зобовязань за кредитним договором повинно здійснюватись відповідно до умов договору. Посилання позивача на порушення правил надання кредиту не відповідають дійсності, оскільки банк надав позивачу повну інформацію, щодо кредитного договору, підтвердженням цього є надані копії документів, що підписувались при укладанні договору - це дві довідки про умови кредитування, підписані позивачем і які містять всю необхідну інформацію. Позивач стверджує, що він не підписував довідку від 26.06.2008 року, хоча досліджуючи документи, видно, що позивач на різних документах ставив різні підписи і почерк є один і той же, але дана довідка, навіть якщо він її не підписував, не тягне за собою визнання кредитної угоди недійсною, тому представник позивача просила відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог. Дослідивши матеріали справи вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що 16.05. 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитну угоду № 27мку/2008, в результаті чого, позичальник отримав кредит в розмірі 50000 дол. СІЛА. У забезпечення виконання боргових зобовязань за Кредитною угодою №27мку/2008 від 16.05.2008 року між [PERSON] та банком був укладений Договір іпотеки №ДІ1- 27мку/2008 від 16.05.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 55,9 кв. м та надвірні будівлі та споруди, які знаходяться у м. Умані Черкаської області по вулиці Л. Іскри, будинок 160, де на даний час проживає [PERSON] Крім того, у забезпечення виконання боргових зобовязань за Кредитною угодою №27мку/2008 від 16.05.2008 року між [PERSON] та банком був укладений Договір поруки №ДП1-27мку/2008 від 16.05.2008 року. Правовідносини, які виникають із кредитної угоди, за суттю є зобовязаннями, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію, або утриматися від певної цї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання. На час укладання кредитної угоди [PERSON] банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та ідповідно до умов надання кредитних коштів ним була надана довідка про отримання доходу національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту, редит позивачем був отриманий у валютній одиниці, тобто у дол. СІЛА, хоча відповідно із г. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 524 Цивільного щексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про [PERSON] банк України гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання банком позичальникові грошових коштів, тобто кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті, в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, за своєю правовою природою є валютною операцією, а статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України, а відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність документ, який видається [PERSON] банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Згідно із п.п. в),г), ч,4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» потребують і операції щодо надання та додержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території /країни як засобу і платежу або як застави. В ст. 6,7 Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 юку приведений список ситуацій, коли українці можуть використовувати валюту, як засіб платежу, але погашення кредитів у даному списку немає, тому зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved