Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

19 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.09.2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/67418, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 17 900 грн з процентною ставкою 29,5 % річних на строк 72 місяці, тобто до 13.09.2013 р. Відповідач зобов'язана була щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. Однак з 01.12.2009 р. відповідач свої зобов'язання не виконує і станом на 26.02.2010 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість в сумі 20 241,54 грн, яка складається: із залишку заборгованості за кредитом в сумі 17 636,58 грн; заборгованості за відсотками в сумі 1 753,27 грн та пені в розмірі 851,69 грн. З посиланням на статті 526, 546, 549, 550, 610, 611, 612, 625, 629, 1048-1050 ЦК України, просили достроково розірвати кредитний договір з [PERSON], стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати по справі, В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явилася. Представник позивача погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до си. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/67418, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 17 900 грн з процентною ставкою 29,5 % річних на строк 72 місяці, тобто до 13,09.2013 р. Згідно Договору [PERSON] зобов'язана була до 15 числа кожного місяця погашати кредит. В день укладення договору боржником була отримана вказана сума кредиту готівкою. Станом на 26 лютого 2010 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 20 241,54 грн, з яких залишок заборгованості за кредитом розміром 17 636,58 грн; заборгованості за відсотками в сумі 1 753,27 грн та пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 851,69 грн. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов пункту 6.6 Договору якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо розірвання договору між Банком та [PERSON], та стягнення з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України на користь Кредитору грошових сум за кредитним договором.

Outcome: approved