Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

В листопаді 2008 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт про приватну власність на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] для індивідуального будівництва житлового будинку; скасувати запис №1815 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час прокурорської перевірки було встановлено, що рішенням Жовтневої районної ради 21 скликання 18 сесії від 08 червня 1993 року [PERSON] виділено в приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку, на підставі чого було видано державний акт на право приватної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1815. Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації №632 від 31 жовтня 1996 року [PERSON] було виділено в приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку, замість земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , таким чином була проведена заміна земельних ділянок. В судовому засіданні помічник прокурора Корабельного району м. Миколаєва Добрікова І.В. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила позов задовольнити. Представник третьої особи - Управління держкомзему у м. Миколаєві - Ракул Н.П. в судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно з положенням ст.11 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування належить до відання районних Рад народних депутатів. Статтею 67 ЗК України (в редакції 1992 року) встановлено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач передаються у власність або надаються у користування громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневої районної ради 21 скликання 18 сесії від 08 червня 1993 року [PERSON] було виділено в приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку, на підставі чого було видано державний акт на право приватної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1815 (а.с. 4-5, 6 ). 31 жовтня 1996 року розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації №632 від 31 жовтня 1996 року була проведена заміна земельних ділянок, а саме замість земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] було виділено в приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку (а.с.7-9, 10). Відповідно до положення ст.40 ЗК України громадяни України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва. Право на безоплатну передачу для зазначених потреб виникає у громадян у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні, і в разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності за нормами безоплатної приватизації. Безоплатна передача земельних ділянок для зазначених цілей здійснюється лише один раз. Відповідно до ч.І ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з ч.І ст.126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Положенням ч.І ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Таким чином, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення позову.

Outcome: approved