overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] 16 серпня 2008 року у відділі РАГС Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим , про що зроблено актовий запис № 447. Від шлюбу мають неповнолітню доньку : Олександру ,[INFO]. Позивач просить позов задовольнити, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з листопада 2009 року, мешкають окремо. Причиною розладу в родині є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, різний погляд на вирішення побутових питань, це призвело до втрати почуття кохання та поваги один до одного. У судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду письмові заяви, в яких просили суд слухати справу за їх відсутністю. Позивач позов підтримала у повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2008 року у відділі РАГС Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим , про що зроблено актовий запис № 447. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку : Олександру ,[INFO]. Сторони не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Сторони вважають, що зберегти сім?ю неможливо. Майновий спір відсутній. Таким чином, визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений з [PERSON] шлюб, місце проживання неповнолітньої дитини визначити з нею. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2000 року. Мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На ґрунті неприязних відносин з травня 2010 року не підтримують сімейних стосунків, подальше спільне життя та примирення неможливе, проживають окремо. Позивач, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду не зявилась. Направила письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділу РАГС виконкому Комсомольської міської ради зроблено відповідний актовий запис за № 278. Подружжя має спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Починаючи з травня 2010 року сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Збереження сім»ї та примирення між ними не можливо. Відповідно до ст.112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючи положення ст.112 СК України, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що працював у відповідача на посаді водія з 30 листопада 1999 року по 15 червня 2009 року. Згідно наказу № 1-к від 12.01.2009 року по КАТП йому було надано відпустку без збереження заробітної плати з 12 січня по 15 червня 2009 року. Вважає незаконним зазначений наказ, оскільки згоди на відпустку без збереження заробітної плати він не надавав, а тому просив визнати назаконним цей наказ та додаток № 45-А до колективного договору, згідно якого він виданий і стягнути з відповідача заробітну плату за весь час простою. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати незаконними п.4 наказу № 1-к від 12.01.2009 року, п. 2 наказу № 15-к від 17.03.2009 року, п.2 наказу № 21-к від 02.04.2009 року та стягнути з відповідача заробітну плату за час простою в розмірі не нижче двох третин його тарифної ставки. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач працював водієм КАТП-273901 з 30 листопада 1999 року по 15 червня 2009 року, що підтверджується довідкою наданою відповідачем. Згідно п. 4 наказу № 1-к від 12.01.2009 року позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати з ініціативи адміністрації згідно з колдоговором за погодженням профкому з 01 січня по 17 березня 2009 року; п. 2 наказу № 15-к від 17.03.2009 року - з 18 по 31 березня 2009 року; п. 2 наказу № 21-к від 02.04.2009 року - з 01 по 30 квітня 2009 року. Згідно наказу № 35-к від 15 червня 2009 року позивач звільнений з роботи у звязку з скороченням штату працівників на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про відпустки» та ст. 84 КЗпП України, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Беручи до уваги наведене суд визнає незаконними вищезазначені накази і вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу заробітну плату за час простою з 01 січня по 15 червня 2009 року, який мав місце не з вини працівника. Відповідно до ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно довідки № 08/19 від 12.05.2010 року, наданої відповідачем, місячна тарифна ставка позивача становить 1172,36 грн. 2/3 тарифної ставки становить 781,58 грн. Таким чином за період з 01.01. по 15.06.2009 року відповідач повинен виплатити позивачу 4298,69 грн. (781,58 х 5,5 місяців = 4298,69). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] комбінату комунальних підприємств на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1728 грн. 25 коп. та 2149 грн. 84 коп. компенсації за несвоєчасну виплату розрахункових по заробітній платі в сумі 3878 грн. 09 коп. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що з 24 листопада 2008 року по 10 листопада 2010 року знаходилася з відповідачем у трудових відносинах, оскільки працювала контролером житлового фонду. Відповідач систематично, в порушення вимог законодавства, вчасно не виплачував заробітну плату. 10 листопада 2010 року вона звільнилася з роботи, однак відповідач при звільнені не виплатив їй розрахункових. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON], що діє за довіреністю, позов визнав та пояснив, що дійсно підприємство не виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі, однак це було зумовлено тяжким його фінансовим становищем. Судом встановлено, що позивач дійсно знаходилася з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача, яка міститься в матеріалах справи. Наказом № 102-к від 10 листопада 2009 року позивача звільнено з роботи за згодою сторін. Однак, відповідач при звільнені позивача не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 1728, 25 грн., що підтверджується листом Прокурора Каланчацького району Херсонської області за вих. № 7/5098-09 від 25.12.2009 року. Крім того, дана заборгованість не сплачена відповідачем і на день розгляду справи. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки про середню заробітну плату за вих. № 149 від 11.11.2009 року, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 24 грн. 43 коп.. Період затримки по виплаті заробітної плати становить 88 днів, тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахована позивачем вірно та становить 2149 грн. 84 коп.. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

ВАТ „Полтавський турбомеханічний завод звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку по вул. Репіна, 14 в місті Полтаві, який належить ВАТ „ПТМЗ. Позивач посилався на те, що відповідач протягом 24 місяців по день подання позовної заяви до суду в гуртожитку не проживає без поважних причин. Просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку за даною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вважає, що відповідач без поважних причин відсутній в жилому приміщенні, втратив право на користування житлом. Відповідач в судове засідання за викликом суду не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток по вулиці Репіна,14 в місті Полтаві належить ВАТ „ПТМЗ. Відповідач знаходиться в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживає протягом 24 місяців по день подання позовної заяви до суду тобто, понад встановлені стоки. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Обовязковою умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Поважність причин відсутності відповідачів за даною адресою судовому засіданні не знайшла підтверджень дослідженими по справі доказами, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Полтава, вул. Репіна,14. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів також підлягає до стягнення на користь позивача сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37 грн. 50 коп. та сплачене державне мито в сумі 8 грн.50 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

ВАТ „Полтавський турбомеханічний завод звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку по вул. Репіна, 14 в місті Полтаві, який належить ВАТ „ПТМЗ. Позивач посилався на те, що відповідач протягом 24 місяців по день подання позовної заяви до суду в гуртожитку не проживає без поважних причин. Просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку за даною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вважає, що відповідач без поважних причин відсутній в жилому приміщенні, втратив право на користування житлом. Відповідач в судове засідання за викликом суду не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток по вулиці Репіна, 14 в місті Полтаві належить ВАТ „ПТМЗ. Відповідач знаходиться в гуртожитку на реєстраційному обліку, але не проживає протягом 24 місяців по день подання позовної заяви до суду тобто, понад встановлені стоки. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сімї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Обовязковою умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних нате причин. Поважність причин відсутності відповідачів за даною адресою судовому засіданні не знайшла підтверджень дослідженими по справі доказами, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Полтава, вул. Репіна, 14. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів також підлягає до стягнення на користь позивача сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37 грн.' 50 коп. та сплачене державне мито в сумі 8 грн.50 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

05.05.2010р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2008року в Агрономійській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області було зареєстровано між ними шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 08. Від шлюбу у них дітей не має. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, між ними втрачене почуття поваги, їхні стосунки не відповідають тим вимогам, що являють собою ознаки сімейних стосунків, сумісне проживання та збереження сімї стало не можливим, вважає, що сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, на примирення не згодний. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на розірванні шлюбу, оскільки сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, на примирення не згодний, подальше збереження шлюбу вважає неможливим та недоцільним. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 047336, 18 жовтня 2008року в Агрономійській сільській раді Арбузинського району Миколаївської області було зареєстровано між сторонами шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 08 (а.с.4). Від шлюбу у сторін дітей не має. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у Постанові № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, між ними втрачене почуття поваги, їхні стосунки не відповідають тим вимогам, що являють собою ознаки сімейних стосунків, сумісне проживання та збереження сімї стало не можливим, сімя розпалась остаточно, а шлюб носить формальний характер, сторони на примирення не згодні. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вище викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини, що змусили позивача наполягати на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб носить формальний характер, що в силу ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивні частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту, відсотках, пені і штрафних санкціях, в сумі 6016.50 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі - 60,17 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі-120 грн., посилаючись на те. що відповідно до укладеного з банком кредитного договору № Б1ЧГН4КРЗ0260010, від 14 .06.2006 року, про надання кредиту у сумі 1976,00 грн., строком на 12 місяців, по ІА06.2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 %. [PERSON] не виконала умови кредитного договору і своєчасно не повернула банку кредитні кошти Станом на 12.06.2009 року заборгованість по кредиту та відсотках становила - 6016.50 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Із заяви відповідачки вбачається, що вона позов визнає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи наступного: Згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, що визнаються сторонами по справі. Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення говернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № ПХН4КР30260010, від 14.06.2006 року, банк надав відповідачці кредит у сучі 1976,00 грн., строком на 12 місяців, по 14.06.2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 %. [PERSON] не виконала умови кредитного договору і своєчасно не повернула банку кредитні кошти. Станом на 12.06.2009 року заборгованість по кредиту, відсотках, пені і штрафних санкціях, становила - 6016,50 грн., Визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб У відповідності до ст.ст.80,88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий? збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за використаний природний газ станом на 01 лютого 2010р. в сумі 2228 грн. 02 коп. Посилався на те, що відповідач є власником домоволодіння по вул..Черкаська, 51/2 в м.Полтаві на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2007р. Станом на 01.12.2007р.за даною адресою рахувалась заборгованість в сумі 1722 грн. 27 коп. У 2008р. відповідач [PERSON] сплатила частково заборгованість, але з жовтня 2008р. припинила проводити оплату ПОСЛуг З газопостачання. 24.09.2009р. газопостачання до будинку припинено. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в будинку по вул..Черкаська 51/2 в м.Полтаві не проживає, газом не користувалась, у травні 2008р. газопостачання було опломбовано, але акт не був складений. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач є власником домоволодіння по вул..Черкаська, 51/2 в м.Полтаві на підставі договору купівлі-продажу від 28.11,2007р. Судом встановлено, що відповідач послуги по газопостачанню одержав, однак за використаний природний газ в повному обсязі не розрахувався. Станом на 01 лютого 2010 року відповідач має заборгованість в сумі 2228 грн. 02 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до CT..20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] хоча і не перебувала у договірних відносинах з позивачем, але фактично отримувала послуги з газопостачання. Заяв від відповідача про припинення газопостачання не надходило, а тому щомісячно проводились нарахування. Протягом 2008 року відповідачка сплачувала заборгованість частково, але станом на 01.02.2010р. рахується заборгованість в сумі 2228 грн. 02 коп., яка утворилась за період з жовтня 2008р. по вересень 2009р. Суд оцінює пояснення відповідача критично, щодо того, що вона не проживала у будинку по вул..Черкаська, 51/2 в м.Полтаві і не користувалась послугами з газопостачання, так як ніяких доказів на підтвердження своїх пояснень суду не надала. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Так як у відповідача газовий лічильник відсутній, то послуги з газопостачання нараховувались згідно норм споживання, які затвердженні постановою КМУ № 619 від 08.06.1996р. «Про затвердження норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників». Тому, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за використаний природний газ в сумі 2228 грн. 02 коп. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 51 грн. державного мита та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved