Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 29096 гривень 62 копійки та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2614 гривень 86 копійок, а всього 31711 гривень 46 копійок. Позивач зазначив, що з 01 червня 2009 року по 19 січня 2010 року він працював на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту Нікопольської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро». Наказом генерального директора цього підприємства від 19 січня 2010 року за №5-К він був звільнений з вказаної посади за власним бажанням. Пунктом 1.3 Положення про Нікопольську філію товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро», затвердженого загальними зборами учасників товариства згідно протоколу №4 від 04 березня 2009 року, філія є відокремленим підрозділом товариства без прав юридичної особи, а п. 6.4 цього Положення визначено, що для забезпечення діяльності філії товариство щомісяця перераховує на розрахунковий рахунок філії, який відкривається за розпорядженням товариства, кошти у обсягу, необхідному для продуктивної роботи філії. Згідно ст.. 47 Кодексу законів про працю України відповідач повинен був йому в день звільнення видати належно оформлену трудову книжку і провести з розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положення ст. 117 КЗпП України передбачає відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки виплати належних сум в день звільнення по день фактичного розрахунку. Відповідач заборгував йому заробітну плату в сумі 29096 гривень 62 копійки, що підтверджується відповідною довідкою виданою Нікопрольською філією ТОВ «Тридента Агро». Крім заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен йому сплатити компенсацію за затримку виплати заробітної плати з 19 січня 2010 року по 09 лютого 2010 року, що становить 16 робочих днів. В січні йому нараховано 1452 гривні 72 копійки, а з врахуванням того, що кількість робочих годин склала 10 днів, то середньоденна заробітна плата становить: 1452 гривень 72 копійки/10 днів = 145 гривень 27 копійок. З цього розрахунку слідує, що компенсайція за затримку виплати заробітної плати складає: 145 гривень 27 копійок х 18 днів = 2614 гривень 86 копійок. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач, будучи неодноразово, належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, що підтверджується відповідними повідомленнями, до суду не зявився, не надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Поважність причин неявки відповідача до суду не відомі. За таких обставин суд вважає необхідним вирішити справу у порядку заочного провадження визначеного ст. ст. 224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачу розяснено порядок заочного розгляду справи та наслідки ухвалення по справі заочного рішення, який проти того не заперечує, про що надав суду усну згоду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд дійшов наступного висновку. Позивач в період з 01 червня 2009 року по 19 січня 2010 року працював на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту Нікопольської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро». В період з вересня 2009 року по січень 2010 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 29096 гривень 62 копійки, що підтверджується відповідною довідкою. Нарахування позивачу заробітної плати за вказаний період часу підтверджується також копіями розрахунково-платіжних відомостей наданих з місця роботи. Згідно ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємтсво, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Слідуючи абзацу 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно наданої довідки, становить 377 гривень 44 копійки. Позивач зазначив, що затримка виплати йому заробітної плати після звільнення становила з 19 січня 2010 року по 09 лютого 2010 року, тобто 16 робочих днів і просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 2614 гривень 86 копійок. Суд вважає, можливим задовольнити позовні вимоги, як в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в сумі 29096 гривень 62 копійки, так і в частині виплати середнього заробітку за час затримки в сумі визначеній позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, а так само п. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито , позивач звільнений від оплати судових витрат, тому на підставі ст. 88 ЦПК України вони стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved