Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Ліквідатора Відкритого Акціонерного Товариства «Рівнельон» [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала. Просить суд стягнути з ліквідатора ВАТ «Рівнельон» заборгованість по заробітній платі станом на 19 березня 2010 року в розмірі 2300 грн. та моральну шкоду в розмірі 1700 грн. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання судової повістки. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач по справі з 28 червня 1996 року працювала на ВАТ «Рівнельон» на посаді оператора стрічкового обладнання. Наказом №48-ос від 12 грудня 2009 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності працівників. Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою позивача серії АА №038782 від 28 червня 1996 року, виданою на ім»я [PERSON], [INFO] з якої вбачається, що 28 червня 1996 року [PERSON] прийнята на роботу оператором стрічкового обладнання по 3 розряду в стрічкову дільницю фабрики №1 згідно наказу №231-ЛС від 28 червня 1996 року. 14 червня 2006 року позивача переведено на посаду маляра по 4-му розряду, на підставі наказу №34-ос від 05 червня 2006 року. 18 грудня 2009 року [PERSON] звільнено з роботи за ст..40 п.1 КЗпП України за скороченням чисельності працівників, згідно наказу №48-ос від 18 грудня 2009 року. З дослідженої в судовому засіданні довідки від 19 квітня 2010 року №203 вбачається, що [PERSON] дійсно працювала на посаді маляра ЖРЕД ВАТ «Рівнельон» і заборгованість по заробітній платі станом на 19 березня 2010 року становить 2300,00 грн. Відповідно до ст.115 Кодексу Законів України про Працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до 4.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, та те, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.115,116 КЗпП, а саме нараховано, однак не виплачено заробітну плату, що стверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою про заборгованість, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє повне підтвердження, є обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оскільки позивач в судовому засіданні належними та достатніми доказами не довела самого факту заподіяння їй моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначила позивач і того, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди та якими це доказами підтверджується. Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судових витрат, рішення прийнято на її користь, тому державне мито у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved