Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу приміщення корівника по вул.Берестовецька, 10а в с.Іваничі Костопільського району від 23 грудня 2009 року та визнати за нею право власності на вказане у договорі нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивач не з'явилася, просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач позов визнала повністю. За таких обставин суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову і рішення у справі постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23 грудня 2009 року між позивачем та співвласниками майна, що належить їм на праві спільної часткової власності, в особі уповноваженої особи [PERSON] укладено договір купівлі-продажу приміщення корівника, що знаходиться в спільній частковій власності. У відповідності до пункту 1.1 даного договору відповідач продав, а позивач купила приміщення корівника загальною площею 996,3 кв.м, що розташоване по вул. Берестовецька, 10а в с. Іваничі Костопільського району. Згідно п.1.3 договору право власності на майно переходить до покупця в день підписання акта приймання-передачі при виплаті грошей. На виконання умов договору купівлі-продажу позивачем та відповідачем здійснено приймання та передача вказаного майна, що підтверджується актом прийому-передачі від 4 січня 2010 року, а позивачем проведено виплату вартості майна, що підтверджується додатком 1 до договору. Договір купівлі-продажу від 23 грудня 2009 року, укладений між сторонами, містить всі істотні умови, які встановлені ч.1 ст.638 ЦК України, а також відбулося його повне виконання. У відповідності до ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи наявність зазначених підстав для визнання договору дійсним та підтвердження їх письмовими доказами, суд вважає позовні вимоги щодо визнання договору дійсним обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Пункт 1 ст.319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпо¬ряджається своїм майном на власний розсуд. Суд дійшов висновку, що неможливість проведення державної реєстрації прав власності на приміщення корівника позбавляє позивача можливості у повному обсязі реалізувати своє право на дане майно. Стаття 392 ЦК України надає власнику право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності у власника документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, відповідно до ст.328 ЦК України підлягає до задоволення і вимога про визнання права власності на вказане майно як набуте на законних підставах. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved