Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача з позовами про зобовязання відповідача зробити перерахунок та виплату грошових допомог. Позивачка [PERSON] посилається на те, що вона є учасником війни, постійно проживає на території, яка відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Відповідно до ст. 14 „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивачці, як учаснику війни, до 5 травня повинна була виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Разова грошова допомога до 5 травня 2010 року повинна була складати 2118 грн. ( 706 х 3). їй же така допомога була виплачена у значно нижчому розмірі. Крім того, згідно ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачці, як особі, яка проживає на території посиленого радіологічного контролю, має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства розмір 30% від мінімальної заробітної плати. їй же виплачувались кошти, які значно менші за ті, які повинні були виплачуватись. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 14 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту є неправомірними. Встановлені постановами КМУ суми виплат є незаконними і протирічать Конституції України. Постановою Іванківського районного суду Київської області від 21.07.2009 року було частково задоволено позов [PERSON] та зобовязано зробити перерахунок і виплату разової допомоги до 5 травня 2009 року ви грошової допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 01.07.2008 року по 20.07.2009 року. У судове засідання сторони не з*явились, про день і час слухання справи повідомлені вчасно. Представник позивачки, який представляє за дорученням її інтереси, написав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без його на підставі наявних доказів. Представник відповідача позовних вимог не визнав, написали письмове заперечення, і просять справу розглядати без їх участі. Фактично до ГУ УПСЗН Київської ОДА позивачка жодних позовних вимог не предявляє. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є учасником війни, що підтверджено відповідними посвідченнями. Позивачка проживає в [INFO], яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 4 зони радіоактивного забруднення (зони посиленого радіологічного контролю), що підтверджено довідкою Кухарської сільської ради. Позов предявлений 30.06.2010 року. Згідно ст.ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачці, як особі, яка проживає на території посиленого радіологічного контролю має виплачуватися щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 30% від мінімальної заробітної плати. Позивачці виплачувались кошти у розмірі 1 грн. 60 коп., як це передбачено постановою КМУ України № 836 від 26.07.1996 року. З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає роз*яснення порядку застосування Закону, і аж ніяк не встановлює розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі. Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року встановлено конкретні розміри щомісячної допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в твердих грошових сумах, що суперечить Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який встановив розмір допомог, як величину кратну мінімальній заробітній платі. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключено законами України визначаються права і свободи людини і громадянина ( п.1) соціального захисту ( п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 37 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів | внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основи, Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, і вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ті не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються * держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Враховуючи те, що постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року згідно з як *4 позивачам виплачувались грошова компенсація у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва, без урахування змін щодо розміру мінімальної заробітної плати,встановленої на 2009-2010 роки, а також того, що Закони мають пріоритетну дію над урядовими, нормативними актами, тому позов у цій частині слід задовольнити. Відповідно до ст. 14 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни та гаранті а соціального захисту щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Позивачка отримала допомогу у 2010 році розмірі 120 грн. Відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» розмір мінімальної пенсії за віком з 01.04.20101 року становить 706 грн. 0~в до виплати позивачці належала 706 грн.. X 3 = 2118 грн. - 120 = 1998 грн. Згідно ст.. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна: пенсія за віком відповідає розміру мінімальної пенсії за віком, яка визначена у Законі України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати». Відповідно до ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. 14 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відповідач зобовязаний позивачці щорічно до 5 травня разову грошову допомогу розмірі 3 мінімальних пенсій за віком, оскільки вона є учасником війни, що підтвердь, відповідним посвідченням ( а.с.8). Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати щорічну грошову допомогу позивачці, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.І ст. 28 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенс страхування мінімальний розмір пенсії за віком на наявному у чоловіків 25, а у жінок - 20 г страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому ч.З ст. 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч.І цієї статті, застосовується виключно до розмірів пенсій, призначених згід\-ним Законом. Однак, враховуючи той факт, що Закон України „Про загальнообов*язкове дер пенсійне страхування є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої держава може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії ( Yvonne van Duyn v.Horne Office (Cace 41/74 van Duyn v.Home Office), суд вважає за можливе застосувати саме ч.І ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для розрахунку зазначеної щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту . Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсій за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня, оскільки цей Закон передбачає у якості критерію визначення розміру щорічної грошової допомоги до 5 травня саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч.З ст. 28 Закону України „Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування. А отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню ( щодо перерахунку і виплати такої допомоги за 2010 рік). На підставі викладеного, ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: approved