Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

02.10.2009 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, третя особа: державний комітет України із земельних ресурсів регіональної філії [PERSON] відділу про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В подальшому позивачка подала заяву про доповнення позовної заяви про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, скасування як незаконне рішення 10 сесії 23 скликання [PERSON] селищної ради № 10/23 від 12.01.2000 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 18.10.1991 року відповідно до протоколу № 4 зборами уповноважених колгоспу «Побєда» її було наділено присадибною ділянкою в розмірі 0,10 га. в смт. Покровське по вул. І. Сірка, 28. Однак пізніше вона дізналася про те, що спірна земельна ділянка приватизована відповідачем по справі на підставі оскаржуваного рішення. Просила скасувати рішення 10 сесії 23 скликання [PERSON] селищної ради № 10/23 від 12.01.2000 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки ті визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON] В ході розгляду справи позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд позовні вимоги задовольнити. Окрім зазначених доводів в позові позивачка суду пояснила, що вона знала про те, що відповідач має всі необхідні документи на земельну ділянку ще в 1996 році та знала про існування рішення від 12.01.2000 року в 2000 році, однак нікуди не зверталась, так як відповідач проживав в зареєстрованому шлюбі з її донькою. Земельний податок не сплачувала, за оформленням права власності на земельну ділянку не зверталась, первинної документації на неї не має, на момент винесення рішення від 18.10.1991 року її сімя вже була забезпечена земельною ділянкою на якій побудовано її житловий будинок. На даний момент вона вважає, що відповідачем порушено її право на володіння, користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що рішення, на підставі якого нібито відповідача було наділено земельною ділянкою не збереглося в державному архіві, його оригінал відсутній, первинно земельна ділянка належала позивачці. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає, що рішення від 12.01.2000 року було винесено цілком правомірно без порушень законодавства, спірною земельною ділянкою наділявся безпосередньо її син відповідач по справі [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає, що з моменту винесення рішення від 12.01.2000 року пройшло 3 строки позовної давності для його оскарження, позивачці було відомо про це рішення, до того ж позивачка не мала права отримання земельної ділянки станом на 1991 рік, так як її сімя була вже наділена земельною ділянкою, позивачка не була членом ковгоспу, в державному архіві не зберігся оригінал рішення від 18.10.1991 року про наділення позивачки спірною земельною ділянкою, а тому її права не порушені. Натомість відповідач [PERSON] мав право на отримання земельної ділянки (спірної), був членом ковгоспу, сплачував весь час земельні податки за спірну земельну ділянку, рішення про наділення його земельною ділянкою зберіглися в державному архіві, про що свідчить відповідний висновок. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, пославшись на те, що в по шнуровій книзі передачі земельних ділянок у користування наявний запис про передачу спірної земельної ділянки у користування відповідачу [PERSON], а в подальшому відповідач набув право власності на предмет спору у встановленому законом порядку, про що збережені всі відповідні документи в селищній раді та державному архіві. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направивши заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з копії виписки з протоколу № 4 зборів уповноважених ковгоспу «Побєда» Покровського району Дніпропетровської області від 18.10.1991 року, [PERSON] було наділено земельною ділянкою розміром 0,10 га. в смт. Покровське, по вул. І. Сірка, 28 (а.с. 6). Разом з тим, в матеріалах справи наявна аналогічна копія виписки з протоколу № 4 зборів уповноважених ковгоспу «Побєда» Покровського району Дніпропетровської області від 18.10.1991 року, за якою [PERSON] було наділено земельною ділянкою розміром 0,10 га. в смт. Покровське, по вул. І. Сірка, 28 (а.с. 45). Як вбачається з копії архівної довідки Архівного відділу [PERSON] РДА № 439/112 від 03.12.2009р., у протоколі зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Побєда» від 18.10.1991 року № 4 рішення про надання земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] немає (а.с. 53). Враховуючи те, що сторони не надали суду доказів дійсності поданих вищезазначених витягів, встановити який з них є дійсним неможливо, суд вважає, що дані докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не приймає до уваги дані письмові докази, надані як позивачкою так і відповідачем. Також, на підтвердження наділення позивачки спірною земельною ділянкою, суду було надано копію архівного витягу № 298 від 18.12.2008 року рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради, за яким виконком селищної ради вирішив [PERSON] («так у документі»), яка проживає в [INFO] дозволити будівництво жилого будинку по вул. І. Сірка, 28 (а.с. 8). Однак, даний витяг також не може бути взятий до уваги судом в якості доказу набуття позивачкою права на спірну земельну ділянку, оскільки по-перше даний витяг є неналежним доказом, так як позивачкою по справі є «Городюк Валентина Яківна», тоді як дозвіл на будівництво отримала «Городюк Валентина Іванівна» - яка не заявляла позовних вимог; по-друге дозвіл на будівництво не є підтвердженням прав позивача чи іншої особи на користування та розпорядження земельною ділянкою. За таких обставин за ст. 58 ЦПК України даний доказ є не належним. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданого на імя [PERSON], згідно рішення 10 сесії 23 скликання [PERSON] селищної ради № 10/23 від 12.01.2000 року йому було передано у власність земельну ділянку розміром 0,100 га. по вул. Івана Сірка Покровського району для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 39). Як видно з копії виписки з рішення від 04.10.1996 року передано [PERSON] земельну ділянку по вул. І. Сірка, 28 для ОЖБ у приватну власність (а.с. 40), що також підтверджується архівними витягами протоколів № 1, 14, 14, 1 (а.с. 43,44, 51, 52). Як видно з шнурової книги передачі земельних ділянок, [PERSON] отримав у користування земельну ділянку розміром 0,10 га. за протоколом № 14 від 21.11.1991 року, що також підтверджено відповідним протоколом та архівним витягом. Як вбачається з наданої суду копії технічної документації, [PERSON] цілком правомірно отримав у власність спірну земельну ділянку, що також підтверджується іншими доказами, зібраними в сукупності та наявними в матеріалах справи. Згідно ст. 40 ЗКУ громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст. 116 ЗКУ «Підстави набуття права на землю» громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивачка [PERSON] не набула у встановленому законом порядку права власності, чи розпорядження, чи користування спірною земельною ділянкою, а тому не є особою чиє право порушено у звязку з передачею у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки, чиє право підлягає захисту згідно ст. 3 ЦПК України. Слід зазначити, що позивачкою пропущено строк позовної давності на 6 років, позивачка знала про існування оскаржуваного рішення, однак доводів поважності причин пропуску строку позовної давності суду не навела. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне в позові відмовити як за необґрунтованістю, так і за пропуском без поважних причин строку позовної давності. Судові витрати слід покласти на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed