Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

В жовтні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що з 28 липня 1959 року по 16 січня 1962 року працював підземним електрослюсарем на шахті «Нова» РУ ім. К.Лібкнехта тресту "Ленінруда" . Крім того, працював на шахті ім. Фрунзе , яка входила до складу РУ ім. Фрунзе, РУ ім. XX партз'їзду виробничого об'єднання Кривбасруда", а в даний час ВАТ "Суха Балка", з 16 серпня 1985 року по 08.04.1993 року дробильником підземним. 05.07. 2007 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: 1.Дв.плечолопатковий періартроз ПФС другого ст., деф. артроз ліктьових ПФ першого ст. та .колінних суглобів ПФ першого-другогост.з вираженим больовимсиндромом, згинально-розгинальними контрактурами та помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу. 2. Хр. обструктивне захворювання легень першої ст. / пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст. / ЛН першого-другого ст. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 47 від 17 серпня 2007року. За висновком МСЕК від 13.11.2007 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% безстрокове. За висновком МСЕК від 22.07.2008 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% безстрокове. Він визнаний інвалідом третьої групи і йому протипоказані фізичні навантаження. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ . Причиною професійного захворювання є робота на протязі 10 років 2 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підвищеної запиленості повітря. Згідно з п.19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва шахти ім. Фрунзе , яка входила до складу РУ ім. Фрунзе ,РУ ім. XX партз'їзду в/о Кривбасруда, а в даний час ВАТ « Суха Балка » , шахти " Нова" РУ ім. К.Лібкнехта тресту ""Ленінруда" яке не забезпечило безпечні умови праці і порушило ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" . З вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, йому була спричинена моральна шкода . Саме з вини підприємства, яке порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, він частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоровя, була спричинена моральна шкода. Оскільки, він отримав професійне захворювання під час виконання трудових обовязків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Вважає, що при ухваленні рішення по його позовній заяві суд зобов'язаний врахувати ступінь ушкодження здоров'я, а також те, що його фізичні і моральні страждання і переживання носять тривалий і незворотний характер. Просив стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства Суха Балка на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 130 000,00грн. В судовому засіданні позивач і його представник в особі [PERSON] позов підтримали, просили стягнути на користь позивача з відповідача в відшкодування моральної шкоди 130\~000,00 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 28 липня 1959 року по 16 січня 1962 року працював підземним електрослюсарем на шахті «Нова» РУ ім. К.Лібкнехта тресту "Ленінруда" . Крім того, працював на шахті ім. Фрунзе , яка входила до складу РУ ім. Фрунзе, РУ ім. XX партз'їзду виробничого об'єднання Кривбасруда", а в даний час ВАТ "Суха Балка", з 16 серпня 1985 року по 08.04.1993 року дробильником підземним. 05.07. 2007 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: 1.Дв.плечолопатковий періартроз ПФС другого ст., деф. артроз ліктьових ПФ першого ст. та .колінних суглобів ПФ першого-другого ст. з вираженим больовим синдромом, згинально-розгинальними контрактурами та помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу. 2. Хр. обструктивне захворювання легень першої ст. / пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст. / ЛН першого-другого ст. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 47 від 17 серпня 2007року.За висновком МСЕК від 13.11.2007 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% безстрокове. За висновком МСЕК від 22.07.2008 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% безстрокове. Він визнаний інвалідом третьої групи і йому протипоказані фізичні навантаження. За висновком МСЕК від 11.05.2010 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ. Згідно п.16 Акту №47 від 20 серпня 2007 року розслідування хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло при таких обставинах: працюючи на шахті ім. Фрунзе, яка входила до складу РУ ім. Фрунзе , РУ ім. XX вартз'їзду в/о "Кривбасруда", а в даний час ВАТ « Суха Балка » з 16.08.85 року по 08.04.1993 рік дробильником підземним позивач виконував роботи, які характеризувались важкою фізичною працею внаслідок відсутності засобів малої механізації та несприятливим мікрокліматом, характерним для підземних дільниць шахт, підвищеною запиленістю повітря робочої зони внаслідок маючих місце порушень нормативного провітрювання робочих місць. Згідно даних умов праці на попередніх місцях роботи , а саме інформаційної довідки про умови праці Саксаганської СЕС за № 2/2-317 від 09.03.2006 року, працюючи підземним електрослюсарем на шахті " Нова" РУ ім. К.Лібкнехта тресту "Ленінруда" з 28 липня 1959 року по 16 січня 1962 року позивач виконував роботи, які також характеризувались важкою працею, несприятливим мікрокліматом, характерним для підземних дільниць шахт, підвищеною запиленістю повітря робочої зони. Згідно п.17 Акту №47 від 20 серпня 2007 року розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання є робота на протязі 10 років 2 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підвищеної запиленості повітря, а саме: піднімання і переміщення вантажів чергуючи з іншими роботами вагою 36-50 кг при допустимих до 30 кг ; нахили тулубу 115-158 разів за зміну при допустимих до 100 ; робоча поза до 30гр./ більше 30 гр - 34,0/- при допустимій 25,0/ - % тривалості робочої зміни; пил з вмістом вільного кремнію діоксиду крісталичного від 10 до 70%- 3,3- мг/ мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ протягом 47,0-80,0 % робочої зміни 2 рівень вологості повітря 94-100 % при нормі 80-30%; Згідно з п.19 вказаного акту профзахворювання виникло з вини керівництва шахти ім. Фрунзе , яка входила до складу РУ ім. Фрунзе ,РУ ім. XX партз'їзду в/о Кривбасруда, а в даний час ВАТ « Суха Балка » , шахти " Нова" РУ ім. К.Лібкнехта тресту ""Ленінруда" яке не забезпечило безпечні умови праці і порушило ст. 153 Кодексу Законів про працю України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" . Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді йому були призначені страхові виплати щомісяця та одноразова допомога. Моральна шкода ВВД Фонду соціального врахування позивачу не відшкодувалася. Провина підприємства підтверджується Актом №47 від 20 серпня 2007 року розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційною довідкою про умови праці працівника, при підозрі в нього професійного захворювання, затвердженою 29.11.2005 року головним державним санітарним лікарем Жовтневого району, висновком МСЕК від 13.11..2007 року, 22.07.08 року, виписками з історій хвороби, станом здоровя позивача. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Доводи позивача про погіршення стану здоровя підтверджуються висновком МСЕК від 11.05.2010 року згідно якого позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності. року Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. На підставі висновку МСЕК від 13.11.07 р., у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. В судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~на цей час втратив працездатність в розмірі 65%. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Жовтнового району 20.08.07 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 65% втрати працездатності і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON]. задовольнити частково, а саме в розмірі 50 000 гр. та стягнути з відповідача ВАТ «Суха Балка» на користь позивача 50 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved