Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

30 червня 2010 року [PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Рогатинської райдержадміністрації Івано-Франківської області про визнання дій незаконними та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за період 2007-2009 рр. в загальній сумі 5946,00 грн., відповідно до вимог ст.48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-12 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС . Внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом третьої групи. Крім того, статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, однак відповідач в 2007 -2009 рр. проводив виплати в меншому розмірі на підставі постанови Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 р., що суперечить наведеним нормам Закону. Позивач та його представник позов підтримали повністю із підстав, зазначених в позові. Представник відповідача позову не визнав. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення виходив з положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕ № 164751. Положеннями статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи « його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам третьої групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладена в новій редакції, яка передбачала, що одноразова компенсація учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічна допомога на оздоровлення виплачуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Дані зміни Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з 22 травня 2008 року норми Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», які визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними втратили чинність , а положення статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» поновили свою дію з 22 травня 2008 року та продовжували діяти в 2009 році. Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Рогатинської райдержадміністрації Івано-Франківської області 17 квітня 2007 року, 16 липня 2008 року та 16 березня 2009 року виплатило позивачу допомогу на оздоровлення не у відповідності із ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а у твердій грошовій сумі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 р. Таким чином, суд приходить до висновку про незаконність дій управління праці та соціального захисту населення Рогатинської райдержадміністрації Івано-Франківської області в частині виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірах 90 грн. за 2007 -2009 р. В силу ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.\~Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 \~грн. та в користь місцевого бюджету судовий збір в розмірі 59,46 грн.\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved