Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

В липні 2010 року лікар Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева звернулася до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного стаціонару в примусовому порядку [PERSON] Заява обґрунтована тим, що 02.07.2010 року в примусовому порядку за направленням лікаря-психіатра ППНД до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева був госпіталізований [PERSON], [INFO] з діагнозом важка розумова відсталість, хвороба Дауна, дисемінований туберкульоз легень, деструкція +, МТБ+. Згідно висновку комісії лікарів- психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева, якими був оглянутий [PERSON], зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він виявляє неспроможність самостійно задовольнити свої життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність доцільна госпіталізація [PERSON] до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. В судовому засіданні представник ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева - [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] поступив до них у лікарню 02.07.2010 року за направленням лікаря-психіатра ППНД з діагнозом важка розумова відсталість, хвороба Дауна, дисемінований туберкульоз легень, деструкція +, МТБ+. 03.07.2010 року він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. Мальцева яка, встановила хворому клінічний діагноз: важка розумова відсталість з мінімальним порушенням поведінки. ВДТБ легень (дисемінований) дестр.+, МТБ+, М+, КО, рез. 0, гіст.О, кат. 2, ког. 3. Враховуючи встановлений діагноз, а також зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він виявляє неспроможність самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність комісія лікарів прийшла до висновку про доцільність госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару оскільки законний представник хворого не погодилася на добровільне лікування. Лікар-психіатр [PERSON] підтримала подану нею заяву, зазначивши, що зважаючи на психічний стан хворого, його лікування від туберкульозу можливе лише в умовах стаціонару в туберкульозному відділенні ПОКПЛ ім.. [PERSON], куди він був направлений ППНД. Оскільки законний представник хворого [PERSON] відмовляється від проходження сином лікування від туберкульозу в умовах стаціонару, просила заяву задовольнити та госпіталізувати [PERSON] до психіатричної лікарні в примусовому порядку. Зазначила також, що в разі відсутності у [PERSON] діагнозу ВДТБ легень він, враховуючи його психічний стан, не потребував би лікування в умовах психіатричної лікарні. Законний представник [PERSON] - [PERSON], заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що її син не потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Крім того, вона не згодна з діагнозом встановленим [PERSON] та наполягає на проведенні додаткового дослідження, оскільки первинні аналізи, які проводились у Гадяцькій ЦРЛ не виявили у сина туберкульоз. В разі підтвердження діагнозу та необхідності стаціонарного лікування від туберкульозу, вона не буде заперечувати проти цього, але в лікарні, що знаходиться ближче до місця їх проживання, що зможе забезпечити відвідування та догляд сина нею особисто. Також [PERSON] зазначила, що вона в повному обсязі виконувала призначення лікаря, що проводив лікування амбулаторно і не відмовлялась від лікування сина в протитуберкульозному закладі стаціонарного типу, оскільки їй його не пропонували. Представник [PERSON] - [PERSON], заперечувала проти задоволення заяви, зазначаючи, що діагноз - туберкульоз, встановлений [PERSON] потребує додаткової перевірки та викликає сумнів. Крім того, в разі встановлення зазначеного лікування він може лікуватися в протитуберкульозному закладі звичайного типу в присутності свого опікуна, яка буде здійснювати догляд за ним. Суд, заслухавши представника ПОКПЛ ім.. [PERSON] - [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], прокурора, законного представника [PERSON] - [PERSON] та представника [PERSON], а також вивчивши матеріали справи та медичну картку хворого, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2010 року до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева за направленням лікаря-психіатра Полтавського психоневрологічного диспансеру з діагнозом важка розумова відсталість, хвороба Дауна, дисемінований туберкульоз легень, деструкція +, МТБ+ направлений неповнолітній [PERSON], [INFO]. Підставою для направлення останнього до ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева стала необхідність проведення повного і всебічного обстеження [PERSON] та встановлення остаточного діагнозу зважаючи на те, що в нього виявлені мікобактерії туберкульозу. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ПЛОКПЛ ім.. [PERSON] від 03.07.2010 року [PERSON] встановлено клінічний діагноз: важка розумова відсталість з мінімальними порушеннями поведінки. ВДТБ легень (дисемінований) дестр.+, МТБ+, М+, КО, рез. 0, гіст.О, кат. 2, ког. 3. В звязку з чим він виявляє неспроможність самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність, тому потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як пояснила в судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] госпіталізація [PERSON] до психіатричного стаціонару необхідна для лікування ВДТБ легень в протитуберкульозному відділенні ПЛОКПЛ ім.. [PERSON], а не психічного розладу останнього. При цьому лікування, встановленої у [PERSON] форми туберкульозу можливе лише в стаціонарних умовах, а звичайні протитуберкульозні заклади не можуть прийняти його на лікування зважаючи на психічний стан останнього. В свою чергу опікун неповнолітнього категорично відмовляється від направлення сина на стаціонарне лікування від туберкульозу та порушує призначення, які здійснював лікар Гадяцької ЦРЛ при проведенні амбулаторного лікування. Таким чином, як встановлено судом, підставою для звернення до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу стало ухилення останнього та його опікуна від лікування, виявленої у [PERSON] форми туберкульозу, яке можливе лише в умовах стаціонару, а саме протитуберкульозному відділенні ПЛОКПЛ ім.. [PERSON]. Разом з тим, порядок звернення до суду із заявою про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, визначений главою 11 ЦПК України. Тоді як глава 10 ЦПК України, на яку посилається заявник у поданій заяві, встановлює порядок подачі та розгляду заяв дро надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку, якої [PERSON] фактично не потребує. За таких обставин підстав для задоволення заяви лікаря Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева про госпіталізацію до психіатричного стаціонару в примусовому порядку [PERSON] суд не вбачає.

Outcome: dismissed