Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 2001 року вона працювала в Поліцейському фінансово- правовому коледжі викладачем, між нею та вказаним коледжем 20.08.2006 року укладено контракт терміном дії з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, який вважається пролонгованим на наступний навчальний рік, якщо сторони не заявлять про інше за 2 місяці до закінчення його терміну у письмовій формі. В середині липня 2007 року позивач отримала листа, підписаного президентом ПФПК [PERSON], в якому повідомлялось, що термін дії вищевказаного контракту закінчується 01.09.2007 року і в подальшому продовжуватись не буде. Вказаним контрактом передбачено, надання щорічної чергової відпустки тривалістю 56 днів.28.12.2006 року позивач написала заяву на відпустку, яку підписала президент [PERSON], але відпускні за відпустку не отримала до цього часу. 11.05.2007 року, прийшовши в бухгалтерію позивач дізналась про існування наказу про її відсторонення від кураторства групи з 01.03.2007 року, але при цьому позивачу було нараховано за кураторство за березень 2007 року 32 грн.70 кой., крім того посадовими особами вказаного коледжу не видавалась на заяву позивача трудова книжка для предявлення в Управління Пенсійного фонду України в м.Бровари для оформлення пенсії, вважаючи всі вищевказані дії керівництва коледжу незаконними, позивач звернулась з позовом до суду та просить стягнути з відповідача грошові кошти за кураторство за квітень, травень, червень 2008 року, заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку за незаконне відсторонення від роботи та відпускні, що на момент подання позовної заяви становить 12 978 грн. 27 коп., моральну шкоду в сумі 4000 грн, зобовязати відповідача поновити позивача на роботі та принести вибачення. В ході розгляду справи судом винесена відповідна ухвала про заміну первісного відповідача - Поліцейський фінансово- правовий коледж на належного відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Поліцейська фінансово- правова академія», яка є його правонаступником відповідно Статуту прийнятого Загальними зборами трудового колективу від 04.11.2008 року, цією ж ухвалою суд залучив в якості третьої особи по справі - президента вищевказаної академії - [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, по суті позову надали пояснення аналогічні позовній заяві, крім того позивач пояснила, що 29.07.2006 року їй виповнилось 55 років і для призначення пенсії за віком їй потрібно було предявити трудову книжку в Управління Пенсійного фонду, в звязку з цим вона звернулась з заявою до керівництва академії про видачу трудової книжки, але отримала відмову, на вимогу Управління Пенсійного фонду керівництво академії надало ксерокопію трудової книжки [PERSON], але виявилось, що в трудовій книжці не вірно внесені записи наказів, тоді позивач звернулась з довідкою про видачу довідки з номерами та датами наказів для предявлення до Управління Пенсійного фонду, на яку лише через два тижні була видана зазначена довідко, що затримало нарахування пенсії та порушило її законні права. Крім того позивач наголосила, що за відпустку за 2007 рік вона до цього часу не отримала грошової компенсації, хоча повинна була отримати не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Що стосується виплат за кураторство, позивач пояснила, що за березень 2007 року вона отримала 32 грн. 70 коп., а 11 травня 2007 року випадково дізналась про існування наказу від 01.03.2007 року, яким її відсторонили від кураторства групи, тим самим позивач стверджує, що вищевказаного наказу на момент виплати 32 грн. 70 коп.,не існувало. Як зауважила позивач внаслідок таких протиправних дій, їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 4000 грн. 00 коп. Представник позивача пояснила, що позивачу до цього часу не видали трудову книжку, що є грубим порушення чинного законодавства і підтвердженням її незаконного звільнення. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили в їх задоволенні відмовити, в звязку з пропуском терміну позовної давності звернення до суду з даним позовом. [PERSON] пояснила, що відповідно контракту від 30.08.2007 року, а саме його Додатку №1, педагогічне навантаження позивача становить 262 години, 01.03.2007 року в звязку з повним виконанням позивачем обсягу робіт, передбаченого контрактом позивач була звільнена з підприємства, копію наказу отримала, в наказі про звільнення поставити підпис відмовилась, про, що зроблено відповідний запис працівниками, що були присутні при ознайомленні позивача з наказом. Крім того позивачу додатково направлявся лист- повідомлення про те, що з нею укладатись новий контракт не буде. Фактичні трудові відносити відповідача з позивачем припинені з дня звільнення. Третя особа- Нещадим А.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити в звязку з пропуском терміну позовної давності звернення до суду з позовом, так як більше двох років позивач, вважаючи, що порушенні її законні права та інтереси не зверталась до суду без поважних причин та не заявляла клопотання про поновлення судом строку, пропущеного з поважних причин, звернула увагу суду на те, що [PERSON] має заборгованість по літературі, що не була нею здана до бібліотеки при звільненні, крім того [PERSON] пояснила суду, що в зв'язку з такою заборгованістю за літературу, бухгалтером підприємства проведений взаємозарахунок цієї суми та суми грошової компенсації [PERSON] за відпустку в 2007 році, і тому грошова компенсація позивачу виплачена не була. Суд вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, третьої особи, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 20.08.2006 року укладено контракт терміном з 01.09.2006 року по 01.09.2007 року, відповідно якого позивач приймається на роботу викладачем. Згідно Додатку №1 до зазначено контракту річне навантаження позивача на 2006-2007 навчальний рік становить 262 години. Як вбачається з пояснень представника відповідача в звязку з повним виконанням позивачем обсягу робіт, передбачених контрактом, остання була звільнена з підприємства відповідно наказу від 01.03.2007 року за № 09-0.В наказі про звільнення ставити підпис позивач відмовилась, що підтверджується підписами посадових осіб на вищевказаному наказі. Відповідно довідки за № 40/10 від 01.06.2010 року [PERSON]В на момент звільнення днів не відбутої відпустки не мала. Згідно довідки № 40/11 від 01.06.2010 року [PERSON] в лютому 2007 року була нарахована заробітна плата у розмірі 304 грн. 00 коп, за вирахуванням податків було виплачено 254 грн. 52 коп. За березень, квітень 2007 року позивач не працювала, відповідно заробітна плата не нараховувалась. Відповідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті , міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач була проінформована про існування наказу про її звільнення, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, тобто більше ніж за два роки до звернення з даним позовом до суду, таким чином позивачем порушено місячний строк звернення до суду, що стосується вимоги про поновлення на роботі, тримісячний строк - в частині стягнення моральної шкоди. Позивачем в процесі розгляду справи не заявлялось клопотання про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин та не надавались докази поважності такого пропущення. Позивач в судовому засіданні наголошувала на тому, що її не ознайомлювали з наказом про звільнення від 01.03.2007 року. З пояснень позивача вбачається, що в липні 2007 року, а саме 07 липня 2007 року, поштою вона отримала повідомлення від відповідача про те, що термін дії контракту від 20 серпня 2006 року закінчується 01.09.2007 року і в подальшому продовжуватись не буде. Таким чином [PERSON], вважаючи такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права та інтереси могла звернутись до суду з відповідним позовом протягом строку встановленого ст. 233 КЗпП України, але позивачем цього зроблено не було. В судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач має заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати за використану відпустку за 2007 рік в сумі 1046 грн. 55 коп. З пояснень представників відповідача вбачається, що бухгалтерами підрприємства проведений взаємозарахунок суми нарахованої заробітної плати, а саме грошової компенсації за відпустку [PERSON] та суми заборгованості позивача перед відповідачем по навчальній літературі, яку [PERSON] не повернула до біліотеки підприємства, але суд не може погодитись з такими діями щодо взаємозарахунку, так як норми законодавства України, що регулюють відносини оплати праці не передбачають можливості такого взаємозарахунку. Так як сторона відповідача вважає, що в зв'язку з не поверненням [PERSON] навчальної літератури до бібліотеки, порушені права та законні інтереси підприємства, останні за захистом цих прав можуть звернутись до суду, але в даному випадку представниками відповідача не заявлені зустрічні позовні вимоги до [PERSON], тому суд не може вирішувати вимоги заявлені в запереченнях представників відповідача. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, на підставі розрахунку відпускних, наданого представником відповідача та пояснень представника відповідача [PERSON], суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 1046 грн. 55 коп. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Outcome: partial