Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

В жовтні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що з 18.01.1999 року працював слюсарем по ремонту гірничого обладнання 5- го розряду ДСФ на ш. "Ювілейна" яка є структурним підрозділом ВАТ "Суха Балка", де і була заподіяна шкода його здоров'ю. З 13.09.2007 в зв'язку із заподіянням шкоди, пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності ( 25% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) починаючі з 10 вересня 2007 року - безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі постановою № 4249Н від 25.09.2007 р. призначило йому щомісячні страхові виплати по 539,24грн., виходячи із середнього заробітку в сумі 1797,48 грн., що передували до настання страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1797,48*30%). Крім того, йому була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 33660,00 грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України йому відповідачем відшкодована не була. Протягом 10 років він працював слюсарем по ремонту гірничого обладнання, в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підвищених рівнях запиленості, шуму, при цьому піддавалася шкідливому впливу шкідливих виробничих факторів. Беручи до уваги викладені обставини про заподіяння йому моральної шкоди, а також з огляду на настання важких наслідків для нього - 30 % втрати працездатності безстроково, зміни, що відбулися в стані його здоров'я, життєвих і виробничих стосунках в наслідок професійного захворювання, суму заподіяної йому моральної шкоди, оцінює в розмірі 90000,00грн. Просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" на його користь моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн. Вважає, що при ухваленні рішення по його позовній заяві суд зобов'язаний врахувати ступінь ушкодження здоров'я, а також те, що його фізичні і моральні страждання і переживання носять тривалий і незворотний характер. В судовому засіданні позивач і його представник в особі [PERSON] позов підтримали, просили стягнути на користь позивача з відповідача в відшкодування моральної шкоди по 90 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 18.01.1999 року працював слюсарем по ремонту гірничого обладнання 5- го розряду ДСФ на ш. "Ювілейна" яка є структурним підрозділом ВАТ " Суха Балка" , де і була заподіяна шкода його здоров'ю. З 13.09.2007 в зв'язку із заподіянням шкоди, пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності ( 25% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) починаючі з 10 вересня 2007 року - безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі постановою № 4249Н від 25.09.2007 р. призначило йому щомісячні страхові виплати по 539,24грн., виходячи із середнього заробітку в сумі 1797,48 грн., що передували до настання страхового випадку і відсотка втрати професійної працездатності (1797,48*30%). Крім того, йому була нарахована одноразова допомога в розмірі граничної суми 33660,00 грн., але моральна шкода у відповідності до ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України йому відповідачем відшкодована не була. Протягом 10 років позивач працював слюсарем по ремонту гірничого обладнання, в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підвищених рівнях запиленості, шуму, при цьому піддавалася шкідливому впливу наступних виробничих факторів: маса вантажу що підіймалася та переміщувалася до 36 кг. при ГДН до 30 кг; шум 94 dБA при ГДН 80 dБA ; відносна вологість повітря 100% при N до 30-80%; нахили корпусу за зміну до 125 разів при нормі до 100; запиленість повітря робочої зони 4,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 протягом 34,4 % робочої зміни. Важкість праці відноситься до 3-го класу 1 ступеня шкідливості, що зазначено в Акті № 44 розслідування професійного захворювання [PERSON] від 03.08.2007 р., санітарно гігієнічній характеристиці умов праці № 226 від 04.11.2005р. У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав професійним захворюванням, і йому був установлений наступний діагноз: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. ( пилотоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) . ЛН першого-другого ст.; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня. У зв'язку із профзахворюванням позивач часто перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і на амбулаторному. Згідно виписки з амбулаторної картки позивач страждає на хр. бронхіт з 1992 р.- лікувався амбулаторно. З 2005 р. знаходиться під «Д» наглядом дільничного лікаря з приводу цього захворювання. Неодноразово лікувався стаціонарно. З 2006, 2007, 2008 році проходив обстеження і лікування в клініці інституту. З 2005 року відзначається прогресуюче погіршення стану здоров'я. За час інтенсивного лікування як амбулаторно так і стаціонарно покращення стану здоровя не відбулося. Ефективність від проведеного лікування низька та короткочасна незважаючи на постійний прийом базисних препаратів, та фізіотерапевтичні процедури. Внаслідок професійного захворювання позивач постійно зазнає фізичного болю і страждань. Професійне захворювання спричинило погіршення реалізації фізичних і професійних можливостей. В звязку зі станом здоров'я він не може адаптуватися в теперішній розклад свого життя, зазнає фізичного болю навіть не виконуючи важкої фізичної праці, і вважає що йому заподіяна моральна шкода. Згідно, чинного законодавства відповідач несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові травмуванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного або психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. 13.09.2007 р . вперше МСЕК встановив позивачу втрату працездатності 30% без встановлення групи інвалідності. З вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивачу була спричинена моральна шкода . Провина підприємства підтверджується Актом № 44 розслідування професійного захворювання від 27 липня 2007 р., санітарно гігієнічною характеристикою умов праці №226 від 04.11.2005р., інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, висновком МСЕК від 13.09.07 року, виписками з історій хвороби, станом здоровя позивача. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. На підставі висновку МСЕК від 13.09.07р., у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. \~ \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідачі. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 30 %. Від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Жовтнового району 27.07.2007 року , виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 30% втрати працездатності без групи інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме в розмірі 15 000 гр. та стягнути з відповідача ВАТ «Суха Балка» на користь позивача 15 000 гри у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved