Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Завод"Пульсар" (далі - ВАТ „Завод"Пульсар") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював на ВАТ „Завод"Пульсар" на посаді механіка цеху № 85. В порушення вимог ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" відповідач не виплачував йому заробітну плату в повному обсязі. На даний час він звільнився з підприємства, однак відповідач не провів з ним розрахунків в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав аналогічні пояснення викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] позов в частині стягнення середнього заробітку визнала повністю та не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді механіка цеху № 85 ВАТ „Завод"Пульсар". Наказом № 2-К від 08.01.2009 року звільнений з роботи з ВАТ „Завод"Пульсар" за згодою сторін з 08.01.2009 року. З дня звільнення [PERSON] з роботи, тобто з 08.01.2009 року по даний час, відповідач, в порушення вимог чинного законодавства не провів з ним розрахунку при звільненні в повному обсязі, заборгованість з якого на день звернення до суду згідно довідки відповідача складає 19432грн. 77коп. Факт невиплати позивачу заробітної плати в повному обсязі стверджується довідкою відповідача № 149 від 12.05.2010 року, а також поясненнями сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівникові сум у строки визначені законом, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом ВАТ „Завод"Пульсар" у визначені законом строки з [PERSON] повного розрахунку не провело, а тому на користь позивача, відповідачем підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21328грн. 20коп. (1944грн. 77коп. (зарплата за два останні календарні місяці роботи): 31 день (кількість відпрацьованих робочих днів) = 62,73грн. - з/плата за один робочий день. 62,73грн. х 340 днів (затримки виплати розрахунку) = 21328грн. 20коп.). Оскільки, відповідно до Закону України від 20.12.2005 року № 3242-ІУ, який набрав чинності з 05.01.2006 року, ч. З ст. 117 КЗпПУ, яка визначала зменшення розміру середнього заробітку на суму заробітної плати за новим місцем роботи втратила чинність. При цьому враховуючи, що [PERSON] в січні 2009 року, відпрацював не повний робочий місяць, судом для визначення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до положень постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 із змінами та доповненнями, взято заробітну плату та кількість відпрацьованих робочих днів останнім в листопада-грудні 2008 року. В той же час, враховуючи термін невиплати позивачу заробітної плати, а саме понад рік, скрутне матеріальне становище відповідача, який знаходиться в стадії банкруцтва, розмір заборгованості по заробітній платі та строк її невиплати, розмір окладу позивача в період роботи у відповідача, його матеріальне становище, принцип розумності та справедливості, беручи до уваги, що права [PERSON] відновленні за безпосереднього та прямого втручання суду, що також є достатньою сатисфакцією, суд вважає за можливе зменшити суму середньомісячного заробітку, який підлягає стягненню до 15000грн. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 116-117 КЗпП України,

Outcome: partial