Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

У січні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального виробничо-екологічного підприємства «Миколаїввторресурси» про визнання наказу директора підприємства №58-а від 27.11.2009 року про оголошення йому догани незаконним та скасування його, визнання наказу директора підприємства про звільнення його з роботи на підставі п.п.3,4 ст.40 КЗпроП України незаконним та поновлення його на роботі на посаді водія автозавантажувача з 04.12.2009 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що згідно наказу №55-к від 24.09.2007 року працював на КВЕП «Миколаїввторресурси» водієм автозавантажувача. В його обовязки входило перевезення автонавантажувачем по території виробничої бази підприємства пресованих пакетів вторинної сировини від пакувального преса та завантаження їх на автотранспорт. Згідно наказу №67 від 04.12.2009 року його було звільнено з роботи за неодноразове порушення трудових обовязків та допущення 02.12.2009 року без поважних причин прогулу на робочому місці. Одночасно, 04.12.2009 року його також було ознайомлено з наказом №58-А від 27.11.2009 року про оголошення йому догани та позбавлення премії за листопад 2009 року у розмірі 100% за недобросовісне виконання службових обовязків. Вважаючи, що зазначені накази видано з порушенням вимог діючого трудового законодавства, та посилаючись на те, що 02.12.2009 року, у звязку з відсутністю роботи для водія автозавантажувача, за усною вказівкою безпосереднього керівника він допомагав вантажникам по збору вторинної сировини по місту та повернувся на робоче місце після 14-00 години, де і знаходився до кінця робочого дня, та не допускав прогулу, просив позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог по відшкодуванню завданої йому моральної шкоди, зазначив, що у звязку з порушенням відповідачем його трудових прав йому доводиться докладати зусилля для організації життя його сімї, оскільки на його утриманні знаходиться малолітня дитина, що призводить до порушення нормального життєвого спілкування та звичайного укладу життя. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. При цьому також зазначили, що звільнення [PERSON] було проведено з порушенням порядку надання згоди на звільнення профспілковою організацією підприємства. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача 11129,40 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що оскаржуванні накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з роботи були видані у відповідності до вимог діючого законодавства, в задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно наказу №55-к від 24.09.2007 року [PERSON] працював на підприємстві КВЕП «Миколаїввторресурси» водієм автозавантажувача. При цьому, як вбачається з довідки №37 від 06.04.2010 року, представленої представником відповідача, посадова інструкція «водія автозавантажувача» на підприємстві відсутня. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві та підтвердив у судовому засіданні в його обовязки входило - перевезення автонавантажувачем по території виробничої бази підприємства пресованих пакетів вторинної сировини від пакувального преса та завантаження їх на транспорт перевізника. Зазначений факт , представником відповідача у судовому засіданні не спростовувався. Також представником відповідача суду не було надано правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Згідно наказу №58-а від 27.11.2009 року до [PERSON] за недобросовісне виконання своїх службових обовязків було застосовано дисциплінарне стягнення, а саме оголошено догану. Законодавством про працю, встановлено спеціальний порядок, щодо застосування дисциплінарних стягнень. Як передбачає ст..149 КЗпроП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У наданих представником відповідача документах відсутні належні докази того, що пояснення від позивача вимагалися, однак він їх не надав (а саме акту про відмову), що б надавало відповідачу можливість застосувати до [PERSON] зазначене стягнення. Також, як вбачається, з докладної записки секретаря-інспектора ВК [PERSON] надати пояснення позивачу пропонувалися нею уже після видачі наказу. Крім цього, зазначений наказ було винесено на підставі докладної майстра ПУ - 1 [PERSON]. Як у зазначеній докладній так і поясненнях, при допиті у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] не зазначила яке саме неналежне виконання та яких службових обовязків було допущене позивачем та в який період, що послужило підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, що також не дає можливості встановити належність дотримання вимог ст..148 КЗпроП України. Також представником відповідача не надано суду достатніх даних, які б підтверджували факт належного ознайомлення [PERSON] з зазначеним наказом. В подальшому згідно наказу №62 від 04.12.2009 року, [PERSON] було звільнено з роботи на підставі ст..40 п.3, 4 КЗпроП України, за неодноразове порушення трудових обовязків та допущення 02.12.2009 року прогулу (відсутністю на робочому місці понад три години) без поважних причин. При цьому, в наказі не зазначено, які неодноразові порушення трудової дисципліни [PERSON] допускав раніше, та в чому проявилось нове порушення що стало приводом для його звільнення за п.3 ст.40 КЗпроП України Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №6 від 06.11.1992 року за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпроП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено, що до [PERSON] дисциплінарне стягнення було застосовано за наказом №58-а від 27.11.2009 року. який оскаржується позивачем, інших діючих дисциплінарних стягнень за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, станом на 04.12.2009 року [PERSON] не мав. Підставою для видачі наказу наказу №62 від 04.12.2009 року, в частині звільнення [PERSON]А з роботи на підставі ст..40 п. 4 КЗпроП України стала докладна майстра ПУ - 1 [PERSON], згідно якої позивач, без поважної причини покинув робоче місце 02.12.2009 року з 13-00 години, при цьому не виконавши розпорядження заступника директора Сушкова.Ю.В. В судовому засіданні позивач пояснив, дійсно протягом робочого часу 02.12.2009 року він не знаходився на робочому місці на території бази по вул..1-й Інгульській, 11, оскільки в той день був несправний пресувальний механізм, тому за усним розпорядженням заступника директора він допомагав вантажникам по збору вторинної сировини по місту. Зазначений факт, поломки пресувального механізму та розпорядження по направленню позивача на збір вторинної сировини, не був спростований самим [PERSON], який був допитаний у судовому засіданні у якості свідка. Викладене викликає сумніви, щодо відсутності позивача 02.12.2009 року у період з 13-00 години до 17-00 години на робочому місці без поважних причин. Крім цього, звільнення за вчинення прогулу ( у тому числі і за відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Однак, дослідивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку що наказ №62 від 04.12.2009 року, було винесено з порушенням вимог ст..ст.147, 149 КЗпроП України. Крім того, згідно ст..43 КЗпроП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених п.п.3,4 ст.40 КЗпроП України може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації. Згідно ст..43 КЗпроП України, подання власника або уповноваженого ним органу про звільнення, має розглядатися у присутності працівника, на якого воно винесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. При цьому з наданих представником відповідача документів вбачається, що засідання профкому було проведено 04.12.2009 року, за поданням директора підприємства від 04.12.2009 року, за відсутності [PERSON], при цьому, як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], про те, що позивача потрібно було запрошувати на засідання профкому вона не знала. Крім цього як подання директора КВЕП «Миколаїввторресурси», так і згода профспілки були надані про звільнення позивача лише на підставі п.4 ст.40 КЗпроП України, однак наказ на звільнення [PERSON] було також видано і на підставі п.3 ст.40 КЗпроП України, згоди на яке профспілкою не було надано. Частиною 3 ст.10 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Таким чином, з урахуванням вимог КЗпроП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення вимог законодавства про працю. При цьому представником КВЕП «Миколаїввторресурси», належних доказів заперечень проти позову суду не надано. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані - оскаржуванні накази, як винесенні в порушення вимог діючого трудового законодавства є незаконними [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді водія автозавантажувача з 04.12.2009 року, також на користь позивача у відповідності до вимог ст..235 КЗпроП України підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2009 року по 14.05.2010 року у розмірі 7488.30 грн. Також суд вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки у звязку зі звільненням йому додатково доводиться докладати зусилля для організації життя його сімї, що призводить до порушення нормального життєвого спілкування та звичайного укладу життя. Та у відповідності до вимог ст..237-1 КЗпроП України, вважає за достатнє стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. Відповідно до вимог ст.. 84, 88 ЦПК з КВЕП «Миколаїввторресурси» підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., та судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial