Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 1 липня 2009 року у віці 93 років в селі Красилівка Ставищенського району Київської області померла [PERSON], на майно якої відкрилася спадщина. 19 листопада 2003 року остання склала заповіт, призначивши позивачку своїм спадкоємцем, якій заповіла право на земельну частку (пай). Заповіт посвідчено [PERSON] - секретарем виконкому Красилівської сільської ради, реєстр № 16. Із заявою про прийняття спадщини позивачка своєчасно звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори. Проте, зясувалося, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не може, оскільки із заповіту неможливо встановити справжню волю заповідача щодо складу спадкового майна. Успадкувати майно за законом вона не може через наявність заповіту, не визнаного у встановленому законом порядку недійсним. Предмет спадщини, на яку має право позивачка не конкретизований, з тексту заповіту не можливо визначити обсяг її прав та обовязків, як спадкоємця. Крім того, при оформленні заповіту не дотримана його форма. Нотаріус законом не віднесений до кола осіб, які в праві тлумачити заповіт. Вважає, що волею спадкодавця було надати їй право на спадщину за заповітом на: земельну ділянку площею 3,4861 га розташовану на території Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №809756, виданого Ставищенською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 18 березня 2008 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010834900852. Просить суд дати наступне тлумачення заповіту посвідченого 19.11.2003 року за реєстром №16 Красилівською сільською радою Ставищенського району Київської області: Положення заповіту складеного 19.11.2003 року у селі Красилівка Ставищенського району Київської області [PERSON] та посвідченого Красилівською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №16 належне мені право на земельну частку (пай) в КСП «Надія» розміром 3,6 га в умовних кадастрових гектарах, що належить мені на підставі сертифікату серія КВ №0241499, виданого Ставищенською районною державною адміністрацією за рішенням №316 від 04 вересня 1997 року заповідаю [PERSON] треба розуміти так, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON]: земельну ділянку площею 3,4861 га розташовану на території Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №809756, виданого Ставищенською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 18 березня 2008 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010834900852. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві. В судовому засіданні представник заінтересованої особи Красилівської сільської ради [PERSON] проти заявлених вимог не заперечує. Суду пояснила, що на підставі заповіту спадкоємцем майна померлої є позивачка, інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту не має. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та представника заінтересованої особи Красилівської сільської ради [PERSON] та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 1 липня 2009 року у віці 93 років в селі Красилівка Ставищенського району Київської області померла [PERSON], на майно якої відкрилася спадщина. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 вказаного Кодексу). 19 листопада 2003 року у селі Красилівка Ставищенського району Київської області [PERSON] склала заповіт, тобто особисте розпорядження на випадок своєї смерті, призначивши позивачку своїм спадкоємцем, якій заповіла належне мені право на земельну частку (пай) в КСП «Надія» розміром 3,6 га в умовних кадастрових гектарах, що належить мені на підставі сертифікату серія КВ №0241499, виданого Ставищенською районною державною адміністрацією за рішенням №316 від 04 вересня 1997 року. Заповіт посвідчено [PERSON] - секретарем виконкому Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, реєстр № 16. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини вона своєчасно звернувлася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори. Проте, зясувалося, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачка не може, оскільки із заповіту неможливо встановити справжню волю заповідача щодо складу спадкового майна. Успадкувати майно за законом вона не може через наявність заповіту, не визнаного у встановленому законом порядку недійсним. Предмет спадщини, на яку має право позивачка не конкретизований, з тексту заповіту не можливо визначити обсяг її прав та обовязків як спадкоємця та при його оформленні не дотримана форма заповіту. У відповідності зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 541 ЦК України (1963 року), який діяв на час укладення заповіту, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно статті 545 вказаного Кодексу недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Оскільки заінтересована особа Красилівська сільська рада до предявлення позову про тлумачення змісту заповіту і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що волею спадкодавця було надати позивачці право на спадщину за заповітом на: земельну ділянку площею 3,4861 га розташовану на території Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №809756, виданого Ставищенською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 18 березня 2008 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010834900852 і оскільки представником заінтересованої особи проти позову не має заперечень, то він підлягає задоволенню. На підставі ст. 541 ЦК України (1963 р.), ст. ст. 1220, 1223, 1236, 1256, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved