Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою вказуючи, що постановою Першотравневого райсуду Донецької області від 19.11.2007 року, він був притягнутий до адмінвідповідальності за ст.185-3 ч.1 КУпАП та підданий адмінпокаранню у вигляді адмінарешту строком на 15 діб. 22.11.2007 р. заявник був затриманий та відправлений для відбування адмінстягнення у вигляді арешту до ізолятора тимчасового затримання м.Маруполя. Постановою апеляційного суду Донецької області від 03.12.2007 року скарга на зазначену постанову Першотравневого райсуду була частково задоволена, а справа направлена на новий розгляд і він був звільнений з під арешту. Постановою від 18.01.2008 року Першотравневим райсудом провадження по адмінсправі за ст.185-3 ч.1 КУпАП було закрито у зв*язку з закінченням строків. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2008 року скарга на зазначену постанову Першотравневого райсуду була знов частково задоволена, а справа направлена знов на повторний розгляд. Постановою від 17.12.2008 року Першотравневий райсуд визнав винним заявника за ст.185-3 ч.1 КУпАП, але ж провадження було закрито по строкам накладання адмінстягнення. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 16.02.2009 року скарга та протест прокурора Першотравневого району на постанову Першотравневого райсуду були задоволені у повному обсязі, постанова скасована, провадження по справі відносно [PERSON] закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення передбаченого ст.185-3 ч.1 КУпАП. В звязку з незаконним застосуванням до нього адмінстягнення у вигляді арешту, яке він відбув 12 діб в ізоляторі тимчасового затримання м.Маріуполя на підставі постанови Першотравневого райсуду Донецької області йому була завдана матеріальна та моральна шкода. На підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року N 266/94-ВР (надалі Закон 266), Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41 (надалі Положення), ст.1176 Цивільного Кодексу України просить стягнути з держбюджета України матеріальну шкоду в розмірі 20859,72 грн. та моральну шкоду в розмірі 400000 грн. завданої незаконними діями суду внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Суду пояснили, що позивач почав працювати приватним підприємцем з квітня 2006 року, у січні-березні 2006 році він ніде не працював, на лікуванні не знаходився в зазначений період, вимушений був приїжджати до судів як Апеляційних так і місцевого Першотравневого суду для відстоювання своїх інтересів, в звязку з чим витрачав кошти на це, відправляв поштою певну кореспонденцію до Першотравневого райсуду, Апеляційного суду, голові Верховного суду України, до секретаріату Президента України, прокуратури Донецької області, до Міністерства юстиції. За надання юридичної допомоги адвокатом [PERSON] в звязку з розглядом адмінсправи позивачем було сплачено 5000 грн. Незаконним притягненням позивача до адмінвідповідальності та перебування під арештом 12 днів, йому була завдана моральна шкода, позивач переніс сильне душевне потрясіння, був порушений його звичайний образ життя, він дізнався душевних страждань від незаконних дій суду, а тому моральну шкоду спричинену позивачу оцінюють в розмірі 400000 грн., вважають, що саме ця сума є обґрунтованою і підлягає стягненню на користь позивача. Представник Державного Казначейства України [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнала у повному обсязі та подала письмові заперечення проти позовної заяви, які нею були підтримані. Вважає заяву необґрунтованою, безпідставною, як таку, що не підлягає задоволенню. Доказів з боку заявника на підтвердження вимог не представлено. Зазначають, що держказначейство до цієї справи ніякого відношення не має, ніякої шкоди вони заявнику не спричиняли. Представник Державної судової адміністрації України в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву в якій проти позову заперечував у повному обсязі на тій підставі, що вони не є належним відповідачем по даній справі. Державна судова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади і в їх компетенцію не входить відшкодування шкоди, завданої рішенням суду. Відповідно до Закону України «Про судоустрій України» основним завданням ДСА є організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції. В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Також просив справу розглянути без участі представника Державної судової адміністрації України, що дає суду право розглянути справу у його відсутність. Прокурор Пітерська А.О. у судовому засіданні пояснила, що сума матеріальної та моральної шкоди є завищеною. Частково не погодилася з вимогами п.1 викладеному у позовній заяві, також пояснила, що вимоги п.2 задоволенню не підлягають, як такі, що не передбачені законодавством, вимоги п.п.3, 4 підлягають задоволенню в межах доведеності, вимоги п. 5 позовної заяви на суму 5000 грн. підлягають задоволенню, вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 400000 грн. є завищеними і підлягають задоволенню з урахуванням одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача Державного казначейства України, розглянувши письмову заяву представника відповідача Державної судової адміністрації України, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що постановою Першотравневого райсуду Донецької області від 19.11.2007 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєні адмінправопорушення, передбаченого ст.185-3 ч.1 КУпАП та підданий адмінстягненню у вигляді арешту на 15 діб. З 22.11.2007 року по 03.12.2007 р., т.б. 12 днів він відбував адмінпокарання у вигляді арешту в ізоляторі тимчасового тримання м.Маруполя на підставі постанови Першотравневого райсуду Донецької області від 19.11.2007 року. На підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03.12.2007 року по скарзі він був звільнений з ІТТ м. Маріуполя, а справа направлена на новий розгляд. [PERSON] з 16.06.2004 року офіційно не де не працював, що підтверджується трудовою книжкою, та 10.04.2006 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до Звіту СМП-ФО-платника єдиного податку загальна сума доходу за 9 місяців склала 183460 грн. Загальна кількість днів знаходження [PERSON] у судових засіданнях в судах повязаних при розгляді його адмінсправи за період з 04.12.07 р. по 16.02.2009 р. складає -12 разів (1 раз в Апеляційному суді Донецької області (м.Донецьк), 1 раз в Апеляційному суді Донецької області м.Маруполя, 10 разів у судових засіданнях Першотравневого райсуді). Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст..1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.1 ч.1 п.2 Закону 266 підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 2) незаконного застосування адміністративного арешту. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, вимоги цього закону повністю співпадають з приписами п.4 Положення. Статтею 2 Закону 266 передбачено право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, яке виникає у випадках: 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Стаття 3 Закону 266 встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 3) судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону 266). Статтею 12 Закону 266 встановлено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Статтею 13 Закону 266 передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" визначає порядок застосування зазначеного Закону 266. В п..9 Положення зазначено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: 3) для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей. Якщо громадяни, зазначені в підпунктах 2 і 3 цього пункту, з поважних причин (служба в Збройних Силах, навчання тощо) працювали менше року (місяця), сума заробітку (доходу), що була виплачена, ділиться на відповідне число місяців (днів). П.10 Положення передбачено, що крім відшкодування заробітку та інших грошових доходів, громадянинові згідно з п.3 ст.3 Закону 266 підлягають поверненню судові витрати та інші витрати. До інших витрат відносяться суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду. Відповідно до п.4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. У п. 17 Положення зазначено, що передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Виходячи з правового змісту зазначеного законодавства, яке регулює правовідносини в сфері визначення розміру матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями суду внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, але ж частково. Відповідно до п.1 позовної заяви про визначення розміру матеріальної шкоди втраченого громадянином заробітку (доходу) внаслідок незаконних дій та перебування 12 діб під арештом, суд вважає за необхідне визначити виходячи з наступного: 183460 грн. отриманого доходу, поділеного на 12 суми річного доходу за попередній рік, що підтверджується звітом субєкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку поданого до Державної податкової інспекції у Першотравному районі за 2006 рік, поділеного на 30 днів (листопад-місяць) та помножено на 12 днів перебування під арештом, т.б. загальна сума визначення розміру матеріальної шкоди втраченого доходу складає 6115 грн. 33 коп. (183460/12=15288, 33/30=509,61*12=6115,33). Судом не приймається до уваги розрахунок здійснений в цієї частині заявником в частині визначення ним середньомісячного доходу на 9, оскільки він без поважних причин не працював менше року (місяця), а тому сума заробітку (доходу), не повинна, ділиться на відповідне число місяців (днів). Стосовно п.2 позовної заяви - збитки спричинені внаслідок відстоювання своїх прав в судових інстанціях за період з 04.12.2007 року по 16.02.2009 року на загальну суму 7381, 80 грн. відповідно до здійсненного заявником розрахунку задоволенню не підлягають у повному обсязі, тому як виходячи з аналізу вищезазначеного законодавства, яке регулює такі правовідносини, такі витрати взагалі не передбачені відшкодуванню. Стосовно вимог п.3 позовної заяви по витратам здійснених на оплату проїзду за викликами до суду за період з 04.12.2007 р. по 16.02.2009 р. на загальну суму 137, 98 грн., суд приходить до висновку, що вимоги в цієї частині підлягають частковому задоволенню. Суд вважає встановленим і це підтверджується матеріалами справи, що заявник дійсно 1 раз 10.04.2008 року їздив до Апеляційного суду Донецької області для розгляду його скарги з м.Маруполя, 10 разів приймав участь у судових засіданнях в Першотравневому райсуді, проживаючи в [INFO], а саме: 29.12.2007 р., 09.01., 15.01., 18.01., 23.05., 08.12., 09.12., 11.12., 16.12., 17.12.2008 р. Вартість проїзду у 2007 р. з Маріуполя до Мангуш складала 2,19 грн., у 2008 р. 3 грн.; 13,90 грн. вартість проїзду з Маріуполя до Донецька, т.б. загальна сума визначення витрат здійснених [PERSON] на поїздки до суду за викликами та у зворотному напрямку складає 86,18 грн. (2,19*2=4,38)+(3*2*9=54 грн.)+(13,90*2=27,80). Суд не приймає посилання заявника при нарахуванні ним також таких витрат при проїзду його адвоката у м.Донецьк до Апеляційного суду Донецької області, ці витрати, які зазначає [PERSON], як такі, що були здійснені в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з цією поїздкою взагалі ні чим не підтверджені. Стосовно п.4 позовної заяви - витрати здійснені з відправкою поштової кореспонденції, суд приходить до висновку, що вимоги в цієї частині підлягають частковому задоволенню. Суд приймає до уваги тільки ті витрати, які були безпосередньо здійснені [PERSON] в частині, що стосується відправки кореспонденції на адресу Апеляційних судів при оскаржені ним відповідних рішень суду по ст.185-3 ч.1 КУпАП, які були безпосередньо необхідними діями, інші здійснені ним витрати по направленням телеграм, кореспонденції до Мінюста України, Презедентові України, Голові Верховного суду України, Прокуророві Донецької області та Апеляційного суду Донецької області суд не приймає до уваги, вважає, що вони були здійснені заявником необґрунтовано та безпідставно. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати здійснені на відправку кореспонденції 03.12.2008 року на суму 46 грн. взагалі не приймаються судом до уваги. А тому в цієї частині підлягають нарахування на суму 22,38 грн. (3,90 грн. (квитанція від 28.01.2008 р.) поштова кореспонденція по оскарженню постанови Першотравневого райсуду від 18.01.2008 р.; 18,48 грн. (квитанція від 26.12.2008 р.) поштова кореспонденція по оскарженню постанови Першотравневого райсуду від 17.12.2008 р.). Стосовно п.5 позовної заяви - розмір сумми 5000 грн., що виплачені на користь адвоката [PERSON], у зв'язку з наданням юридичної допомоги задоволенню підлягають, оскільки позивачем доведено, що він сплатив за юридичну допомогу адвокату [PERSON] зазначену суму т.б. поніс дані витрати, що підтверджується Договором про надання юридичних послуг від 05.01.2008 року, довідкою про витрати та актом прийому виконаних робіт від 01.04.2009 року, а також квитанцією про внесення зазначеної суми. Вирішуючи питання по п.6 позовної заяви - про моральну шкоду, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог. Як зазначалось вище, відповідно до законодавства за [PERSON] визначено та встановлене право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього було застосовано адміністративний арешт строком на 15 діб, з яких він відбув 12 діб, внаслідок незаконного притягнення до адмінвідповідальності, ці обставини підтверджені відповідними судовими рішеннями, що обмежило права, як громадянина, вимагало додаткових зусиль для відновлення порушеного права в суді, необхідності докладати зусиль для відновлення попереднього стану, хвилювань з приводу незаконного притягнення до адмінвідповідальності. Суд вважає доведеним з боку позивача, що внаслідок незаконного затримання та відбування адміністративного арешту за незаконною постановою суду, він багато нервував, переживав моральні страждання, вимушений був додавати зусиль для відновлення колишнього стану, на що потрібен певний час та був позбавлений можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, необхідний був час для відстоювання своїх інтересів направлених на його реабілітацію, а тому враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та розяснення викладені у п.14 постанови №4 від 31.03.1995 року з змінами від 25.05.2001 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з якими розмір моральної шкоди має бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом з урахуванням розумності та справедливості, як того вимагає ч.3 ст.23 ЦК України, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди на суму 12000 грн., яку необхідно відшкодувати на його користь, розмір якої є розумним, достатнім та справедливим. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 400000 є явно завищеним і з урахуванням засад розумності виваженості і справедливості підлягає задоволенню в сумі визначеній судом. В іншій частині цих вимог слід відмовити. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог з дотриманням норм ЦПК України в порядку позовного провадження, суд вважає, що належним відповідачем по даній справі є саме Державне казначейство України і саме дана установа повинна відповідати за позовом, оскільки дані спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року N 266/94-ВР із змінами та доповненнями, Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, якими визначено порядок нарахування і відшкодування Державним казначейством зазначеної матеріальної та моральної шкоди, а Державна судова адміністрація України на думку суду є неналежним відповідачем по справі і не повинна відповідати за даним позовом. Суд також критично ставиться, та не приймає до уваги ствердження представника Державного казначейства України про те що вони не повинні відповідати за даним позовом, оскільки на думку суду дані ствердження є недоведеними та безпідставними. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] необхідно стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів держбюджету матеріальну шкоду в розмірі 11223,89 грн та моральну шкоду в розмірі 12000 грн., а всього стягнути 23223,89 грн.

Outcome: partial