Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-28 00:00:00

13.04.2010 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], управління Пенсійного фонду України в Вознесенському районі Миколаївської області про звільнення майна з-під арешту, в якій вказував, що на виконанні відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження щодо стягнення боргу з відповідача [PERSON] на користь юридичних осіб і держави. В процесі провадження дій по стягненню боргу з [PERSON] 30.11.2009 р. державним виконавцем складено акт опису й арешту майна на автомобіль «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, колір сірий, шасі WBAHB 110803621368, зареєстрований МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області 03.06.2003р. 04.10.2007 р. між [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобілю, позивачем отримано нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження автомобілем терміном на три роки, а 07.10.2010 р. [PERSON] написав розписку про отримання ним коштів за автомобіль в сумі 20250 грн. Оскільки через фінансові труднощі позивач не зміг здійснити належне оформлення автомобілю на своє імя в органах ВРЕР ДАІ, а на теперішній час не може цього зробити у звязку із накладенням арешту, він був змушений звернутися до суду із даним позовом. 04.06.2010 р. позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких він просить визнати за ним право власності на майно та звільнити майно з-під арешту. Ухвалою суду від 04.06.2010 р. до участі у справі в якості відповідача було залучено відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Вознесенському районі Миколаївської області (далі відділення ВД фонду ССНВ та ПЗ в Вознесенському районі). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представники відповідачів управління ПФУ в Вознесенському районі [PERSON], відділення ВД фонду ССНВ та ПЗ в Вознесенському районі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що звільнення майна з-під арешту призведе до порушення їх прав як стягувачів у виконавчому провадженні, та питання задоволення позову відносять на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов [PERSON] визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи - відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі осіб, які не зявилися в судове засідання. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №15259909 від 01.10.2009 р. щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь юридичних осіб та держави, що підтверджується листом ВДВС Вознесенського МРУЮ №9127 від 03.06.2010 р. 30.11.2009 р. державним виконавцем відділу ДВС було складено акт опису й арешту майна (серії АК №815584), яким накладено арешт на автомобіль «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, колір сірий, шасі WBAHB 110803621368, зареєстрований МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області 03.06.2003 р., що згідно письмових доказів, які містяться в матеріалах цивільної справи, зокрема копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8) зареєстрований за [PERSON]. Однак автомобіль до накладення арешту фактично належав позивачу, оскільки був придбаний ним у [PERSON] за письмовим договором від 04.10.2007 р. (а.с. 6). На підтвердження укладення договору продавець додатково видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження автомобілем терміном на три роки (а.с. 5). Так, згідно пояснень позивача, письмового договору, нотаріально посвідченої довіреності вбачається, що 04.10.2007 р. [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, колір сірий, шасі WBAHB 110803621368, зареєстрований МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області 03.06.2003 р., повністю сплатив продавцю узгоджену сторонами вартість транспортного засобу в сумі 20250 грн. згідно розписки від 07.10.2007 р., набувши всі права власника цього майна. Частина 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим, в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вказано, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Згідно ст.ст. 11, 328 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. З положень ст.ст. 638-640, 655 ЦК України вбачається те, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Що стосується самого договору купівлі-продажу, то це договір за яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Чинний Цивільний кодекс України вказує на те, що купівля-продаж транспорних засобів здійснюється шляхом укладення письмового договору, при цьому нотаріальне посвідчення або державна реєстрація такого правочину не вимагається. Згідно «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обовязок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обовязок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обовязок, як вказано в самих правилах «нового власника» провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обовязкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, яка не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст. 328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Таким чином, [PERSON] вважається особою, що правомірно набув право власності, а тому не може бути обмежений в здійсненні такого права, як і в його позбавленні, а тому його вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved