Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») 18 листопада 2008 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 травня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNZ0AE00000120, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 26472,31 долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 травня 2012 року. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого за ним станом на 24 жовтня 2008 року утворилась заборгованість в розмірі 20970,78 доларів США, яка складається з: -20742,02 долар США - заборгованість за кредитом; -191,76 долар СІНА - заборгованість по процентам за користування кредитом; -37,00 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Оскільки відповідач добровільно здійснювати заборгованість не бажає, позивач змушений був звернутись до суду і просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 121211,11 грн. (20970,78 долар СІЛА за курсом 5,78відповіідно до службового розпорядження НБУ № 417/430 від 11 листопада 2008 року). Стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 209,71 грн. судовий збір та 30,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судовому засіданні від 03 грудня 2009 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась згідно чинного законодавства. Причини неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась к встановленому законом порідку. Причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи без її участі до суду не надходило. За CT.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними особами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням на д дострокове стягнення кредитних коштів, що виникло в силу укладеного кредитного договору у 5 зв'язку із порушенням умов його виконання. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не для гають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 16 травня 2007 року між сторонами було укладено :: говір за № DNZ0АЕ000000014 (а.с.6-7), згідно умов якого банк надав відповідачеві кредитні кошти -і строк з 16 травня 2007 року по 17 травня 2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 26472,32 доларів США з ціллю придбання автомобіля, а також 6035,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених договором. Зі своєї сторони відповідач, згідно до п.7.1 договору, зобовязувався здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісячним платежем в період з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 602,39 дол.США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с.7). Для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам банк відкрив Позичальнику рахунок № 29090050234631 (п.7.2 договору). В забезпечення повного виконання відповідачем зобовязань, між позивачем та [PERSON] (а.с. 50), [PERSON] (а.с. 51) було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. На підставі заяви про видачу готівки за № 153 від 16 травня 2007 року відповідач отримав кредитні кошти, згідно умов кредитного договору №DNZ0АЕ000000120 від 16 травня 2007 року (а.с.8). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно до п.п. 2.3.3. п.2.3. договору, у разі порушення Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд або здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальнику відповідного повідомлення (п.п.п. «в»), або розірвати договір у судовому порядку (п.п.п. «б»), або змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, за умовами цього договору, що строк виконання настає у зазначені у повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування (п.п.п. «а»). Суд зауважує, що будь-яких доказів у підтвердження надісланого відповідачу повідомлення з приводу змін умов договору, повязаних із строком виконання зобовязання у зв'язку із порушенням його виконання, позивач суду не надав, у зв'язку із чим, приходить висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду із вимогою дострокового повернення кредиту є такими, що не відповідає порядку , визначеному умовами укладеної угоди. Як вбачається із виписки банку по рахунку № 29090050234631 (а.с.54-56), довідки банку за вих..№\~010200001/2-3200 від 14 травня 2010 року (а.с.58), станом на 04 березня 2010 року відповідач не має простроченої заборгованості ні по кредиту, ні по відсоткам за користування кредитом, що свідчить про зміну обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх позовних вимог щодо дострокового стягнення кредиту. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає, позивач не довів у судовому засіданні ні обставин існуючої у сумі 20970,78 доларів США заборгованості відповідача по кредиту, ні доводів в обґрунтування свого права на дострокове стягнення кредитних коштів, у звязку із чим, позовні вимоги визнаються судом не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed