Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

позивачі та їх представник уточнили позовні вимоги та просять суд встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: заповіту від 29.11.2003р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 21 [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям за заповітом після смерті [PERSON] і розтлумачити зміст заповіту [PERSON] від 29.11.2003 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №21, а саме: що [PERSON], згідно свого заповіту, заповів земельну ділянку площею 5,57 га, що розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №748832 від 29.03.2006 р., який був отриманий на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серія КВ № 007803 та серія РН № 365603, посилаючись на те, що 25.01.2010 р. помер [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] був складений заповіт від 26.11.2003 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №21. Відповідно до вищезазначеного заповіту від 26.11.2003 р. [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 365603, майновий пай серії КИ ХІІ № 1444583 [PERSON], все інше майно, де б воно не було із чого не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування .мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. З метою оформлення спадщини позивачі звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту від 26.11.2003 р.. оскільки в заповіті невірно вказано прізвище Позивачів [PERSON] та [PERSON] Зокрема, в заповіті вказано, що спадщина заповідається [PERSON] та [PERSON], а насправді згідно паспортів у них прізвище [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що мас юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. б ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Підтвердженням того, що заповіт від 26.11.2003 р. був складений на Позивачів [PERSON] та [PERSON] є копія їх паспортів, свідоцтв про народження. Також підтвердити належність заповіту від 26.11.2003 р. може секретар виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON], яка посвідчувала заповіт та в присутності якої [PERSON] підписував його. Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту та його посвідчення або внесення змін, оскільки [PERSON] вже помер. У зв'язку з чим Позивачі змушені звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту від 26.11.2003 р., а суд в свою чергу може прийняти рішення про встановлення такого юридичного факту. При цьому Позивачі змушені звертатись до суду про встановлення факту належності заповіту в порядку позовного провадження, оскільки виник спір щодо тлумачення заповіту, а саме про право Позивачів на спадщину. Як було зазначено вище згідно заповіту [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 365603, майновий пай серії КИ ХІІ № 1444583 [PERSON] Після складення заповіту 29.03.2006 р. [PERSON], згідно вищезазначених сертифікатів на право на земельну частку серії КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 365603 було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 748832. Також під час звернення до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори, державний нотаріус повідомив позивачам, що оскільки в заповіті [PERSON] вказано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 007803 та серії РН № 365603, а за життя ним було отримано державний актна право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 748832 від 29.03.2006 року, свідоцтво про право на спадщину виданий бути не може. Згідно ч. 1 ст. 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Згідно ч. 2 ст. 1256 Цивільного кодексу України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно ч. З ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Оскільки виник спір щодо змісту заповіту, Позивачі змушені звертатись до суду щодо тлумачення змісту заповіту, а саме, що [PERSON] згідно свого заповіту від 26.1 1.2003 р. заповів Позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 5,57 га, що розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №748832 від 29.03.2006 р., який був отриманий на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серія КВ № 007803 та серія РН № 365603. В судовому засіданні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в особі Ліщинської сільської ради в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву, в якій уточненні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти позову та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Вислухавши позивачів та їх представника, які не заперечували проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне уточнений позов задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.01.2010 р. помер [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] був складений заповіт від 26.11.2003 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 21, згідно до якого [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 365603, майновий пай серії КИ ХІІ № 1444583 [PERSON], все інше майно, де б воно не було із чого не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування .мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. З метою оформлення спадщини позивачі звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту від 26.11.2003 р.. оскільки в заповіті невірно вказано прізвище Позивачів [PERSON] та [PERSON] Зокрема, в заповіті вказано, що спадщина заповідається [PERSON] та [PERSON], а насправді згідно паспортів у них прізвище [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що мас юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. б ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Підтвердженням того, що заповіт від 26.11.2003 р. був складений на Позивачів [PERSON] та [PERSON] є копія їх паспортів, свідоцтв про народження. Також підтвердити належність заповіту від 26.11.2003 р. може секретар виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON], яка посвідчувала заповіт та в присутності якої [PERSON] підписував його. Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту та його посвідчення або внесення змін, оскільки [PERSON] вже помер. У зв'язку з чим Позивачі змушені звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту від 26.11.2003 р., а суд в свою чергу може прийняти рішення про встановлення такого юридичного факту. При цьому Позивачі змушені звертатись до суду про встановлення факту належності заповіту в порядку позовного провадження, оскільки виник спір щодо тлумачення заповіту, а саме про право Позивачів на спадщину. Як було зазначено вище згідно заповіту [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН № 365603, майновий пай серії КИ ХІІ № 1444583 [PERSON] Після складення заповіту 29.03.2006 р. [PERSON], згідно вищезазначених сертифікатів на право на земельну частку серії КВ №007803, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 365603 було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 748832. Також під час звернення до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори, державний нотаріус повідомив позивачам, що оскільки в заповіті [PERSON] вказано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 007803 та серії РН № 365603, а за життя ним було отримано державний актна право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 748832 від 29.03.2006 року, свідоцтво про право на спадщину виданий бути не може. Згідно ч. 1 ст. 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Згідно ч. 2 ст. 1256 Цивільного кодексу України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно ч. З ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а тому суд задовольняє уточненні позовні вимоги позивачів та встановлює факт належності правовстановлюючого документу, а саме: заповіту від 29.11.2003р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 21 [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям за заповітом після смерті [PERSON] та розтлумачує зміст заповіту [PERSON] від 29.11.2003 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Ліщинської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №21, а саме: що [PERSON], згідно свого заповіту, заповів земельну ділянку площею 5,57 га, що розташована на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №748832 від 29.03.2006 р., який був отриманий на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серія КВ № 007803 та серія РН № 365603. На підставі викладеного та

Outcome: approved