Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, в якій ( з урахуванням змін та доповнень ) товариство просило суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 54985,56 гривень; покласти на відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22 серпня 2003 року у місті Павлоград Дніпропетровської області, на вулиці Дніпровській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номер [NUMBER], що належить відповідачу та під його керування, а також автомобілем марки «Мазда 6», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], яким керував [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобілю марки «Мазда 6» було завдано механічних пошкоджень. Приймаючи до уваги ту обставину, що автомобіль був застрахований у позивача за договором добровільного страхування наземного транспорту №ДСНТ\\-21-03 від 13 серпня 2003 року, позивачем було сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 54985,56 гривень. За таких умов, позивач вважаючи відповідача винним у скоєнні ДТП, просить суд тягнути з нього на свою користь суму страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, надавши пояснення які відповідають змісту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні вимоги визнав частково. Зазначивши, що він взагалі вважає винним у ДТП третю особу [PERSON], який порушуючи правила дорожнього руху скоїв зіткнення з його автомобілем. Однак він погоджується сплатити на користь відповідача суму у розмірі 13746,39 гривень, так як вважає, що відповідальність за таких умов, при яких сталося ДТП повинна бути покладена на трьох осіб, на нього та третіх осіб по справі. Представник відповідача зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги виключено у межах визнаних відповідачем, так як не має правових підстав стягувати з відповідачу всю суму страхового відшкодування. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, заяв про бажання брати участь у справі суду не подавали, причин неявки не повідомили. З урахуванням наведеного, а також думки учасників судового процесу, суд ухвалив слухати справу за їх відсутністю. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини: Згідно до протоколу ДН№3 97246 про порушення правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, від 22 серпня 2003 року, позивач 22 серпня 2003 року перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2121», державний номер 28901АЕ, по вулиці Дніпровській, міста Павлоград Дніпропетровської області, при перестроюванні з правого ряду в лівий, не пропустив автомобіль марки «Мазда 6», державний номер 34933АЕ, який рухався у попутному напрямку, в наслідок чого сталося зіткнення. Дії відповідача, співробітники ДАЇ кваліфікували за ст.124, ч.І ст.130 КпАП України ( т.2 а.с.2 ). Згідно до протоколу ДН№503961 про порушення правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, від 22 серпня 2003 року, третя особа [PERSON], 22 серпня 2003 року о 17.00 годин, керуючи автомобілем марки «Мазда 6», по вулиці Дніпровській, міста Павлоград Дніпропетровської області, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем належним відповідачу. Дії третьої особи [PERSON], співробітниками ДАЇ були кваліфіковані за ст.124 КпАП України (т.2 а.с. 9 ). Постановою №378 про адміністративне правопорушення від серпня 2003 року, складеного керівником ВДАЇ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, було встановлено, що у зазначеному ДТП вина позивача та третьої особи [PERSON] є обоюдна ( т.2 а.с. 19). 19 грудня 2006 року Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської - '^області, було прийнято рішення про закриття провадження по адміністративній справі відносно відповідача за скоєння правопорушень передбачених ст.124, ч.І ст.130 КпАП України у звязку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення. Зі змісту постанови вбачається, що суд переконаний в наявності складу адміністративного правопорушення в діях відповідача, передбачених ст.124, ч.І ст.130 КпАП України, - однак разом з тим не визнав його винним ( т.2 а.с.52-53 ). 10 квітня 2007 року Постановою Голови Апеляційного суду Дніпропетровської області, було прийнято рішення про закриття провадження у справі про притягнення третьої особи [PERSON] до відповідальності за ст.124 КпАП України за відсутністю складу адміністративного проступку, за п.1 ст.247 КпАП України (т.2 а.с. 57-58 ). З урахуванням наявності Договору №ДСНТ\\-21-03 «добровільного страхування наземного транспорту» від 13 серпня 2003 року, укладеного між позивачем та третьою особою [PERSON] ( т.1 а.с.5-12 ) та наявності ушкодження автомобіля в наслідок ДТП, що сталося за участю відповідача та третьої особи [PERSON], позивачем була сплачена сума страхового відшкодування у розмірі -54985,56 гривень на користь третьої особи [PERSON] ( т.1 а.с. 16-18 ) Відповідно до ст.372 ЦК України ( 1963 року ), - до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням, переходить у межах цієї суми право вимоги, яку страхувальник ( або інша особа, яка одержала страхове відшкодування ) має до особи, відповідальної за заподіяну шкоди. Статтею 440 ЦК України ( 1963 року ) передбачено, що шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків передбачених законодавством. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Суд, встановивши обставини по справі, зясувавши положення законодавства України, яке регулювало спірні правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі -13746,39 гривень, що визнається відповідачем по цій справі, оскільки на переконання суду покладати на відповідача суму страхового відшкодування, що була плачена позивачем на користь третьої особи [PERSON] не має правових підстав. Так, відповідно до ч.З ст.2 ЦПК України, - провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За умов відсутності належних та допустимих доказів вини відповідача у вчиненні ДТП, неможливості проведення судово-автотехнічної експертизи з метою визначення відсоткового визначення ступеню вини кожного з учасників ДТП, суд вважає, що позивачем не доведено вину відповідача у вчиненні ДТП, так само як і відповідачем не доведено його повної не винуватості. За таких умов, суд переконаний в необхідності покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню позивачу суми страхового відшкодування у розмірі, що ним визнаний. Приймаючи рішення про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує положення ч.І ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить - 137,46 гривень ( 13746,39 * 1% = 137,46 гривень ).

Outcome: partial