Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

Свято-Покровська парафія Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної Церкви звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України: · зобовязати [PERSON] надати суду оригінал статуту Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви, зареєстрованого 08.09.1992 року виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів, свідоцтва № 377 про реєстрацію статуту релігійної громади Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви та Державного акту ІІ-ЖТ №001875 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,2026 га., · зобовязати [PERSON] передати голові Парафіяльної ради Свято-Покровської парафії Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної Церкви [PERSON] згідно акту прийому-передачі оригінал статуту Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви, зареєстрованого 08.09.1992 року виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів, свідоцтва № 377 про реєстрацію статуту релігійної громади Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви та Державного акту ІІ-ЖТ №001875 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,2026 га. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що [PERSON], як казначей Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви, незаконно утримує у себе статут, свідоцтво про реєстрацію та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, які належать Свято-Покровській парафії Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної Церкви, а тому ці документи вона повинна передати голові Парафіяльної ради Свято-Покровської парафії Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної Церкви. Відповідач позов не визнала та пояснила, що вона користувалась даними документами коли працювала казначеєм Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української православної церкви. На даний час вона в парафії не працює доступу до цих документів не має. Вони належать Свято-Покровській парафії Житомирської єпархії Української православної церкви, яка ними і користується. Представник відповідача та третьої особи позов також не визнав та пояснив, що документи, які просить витребувати позивач, належать Свято-Покровській парафії Житомирської єпархії Української православної церкви і Свято-Покровська парафія Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної Церкви ніякого відношення до них не має. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23 квітня 1991 року, релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також обєднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні обєднання представляються своїми центрами (управліннями). В статті 8 Закону зазаначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно обєдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Відповідно до статті 13 релігійна організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (положення). Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов'язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення). В статті 18 Закону зазначено, що релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, обєкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що в 1992 році в м. Малині була створена Свято-Покровська парафія Житомирської єпархії Української Православної церкви, яка діє на підставі статуту (а.с. 17-18), ухваленого парафіяльними зборами 18 серпня 1992 року. Цей статут був зареєстрований у виконавчому комітеті Житомирської обласної ради 08 вересня 1992 року, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію № 377 (а.с. 19). Згідно пункту 7 розділу 1 цього статуту Свято- Покровська парафія володіє правами юридичної особи у рамках визначеним цим Статутом, Статутом Української Православної Церкви та Статутом Житомирської єпархії (а.с. 17). Указом архієпископа Житомирського і Овруцького Преосвященного Іова від 23 жовтня 1992 року настоятелем Свято-Покровського храму м. Малина було призначено священика [PERSON] (а.с. 13). Громада цієї церкви отримала в постійне користування земельну ділянку прощею 0,2026 га за адресою м. Малин площа Соборна, що підтверджується копією державного акта (а.с. 20). Відповідно до рішення засідання [PERSON] Української Православної Церкви від 22 червня 1993 року була створена Овруцька Єпархія Української Православної Церкви, яку виділили з складу Житомирської єпархії Української Православної Церкви в адміністративно-територіальних одиницях в тому числі і Малинському районі (а.с. 24, 37, 39). Указом Архієпископа Овруцького і Коростенського № 120 від 22 вересня 2001 року [PERSON] звільнено від настоятельського служіння (а.с. 28). В суді він діяв на підставі повноважень, які надала йому Свято-Покровська парафія Житомирської єпархії (85-91). Указом Архієпископа Овруцького і Коростенського № 29 від 13 березня 2004 року настоятелем Свято-Покровської церкви м. Малина призначено [PERSON] (а.с. 30). Згідно рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 червня 2007 року (а.с. 40-41) [PERSON] від імені громади Свято-Покровської парафії м. Малина провів збори, на яких було вирішено клопотати перед Єпископом Сімферопольським та [PERSON] про прийняття вказаної громади до Російської Істинно Православної Церкві та внесення відповідних змін та доповнень до діючого статуту. Дані зміни розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 139 від 14.03.2002 року були внесені (а.с. 25), але оскільки при реєстрації змін та доповнень були порушені вимоги закону, зазначене розпорядження було скасоване розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 72 від 11.03.2004 року (а.с. 26). Також згідно довідки з Єдиного державного реєстру (а.с. 34), крім Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви, була створена і Свято-Покровська парафія Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної церкви, яка також є юридичною особою та звернулась до суду з даним позовом. Правовою нормою для задоволення позову позивачем зазначена стаття 387 ЦК України згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однак ця стаття не передбачає можливості витребування установчих документів юридичної особи та документів, які підтверджують право власності певної особи на конкретне майно. Крім того Свято-Покровська парафія Овруцько-Коростенської єпархії Української Православної церкви просить передати документи, які стосуються Свято-Покровської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви і якій належить право звернутись до суду з даним позовом. Однак вона до суду з даним позовом не звернулась, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Чинний Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості притягнення іншої особи, як належного позивача по справі, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю. Також в судовому засіданні представником позивача не надано доказів про те, що документи, які він зобовязує відповідача повернути по акту прийому-передачі, на даний час знаходяться саме у [PERSON].

Outcome: dismissed