Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у [PERSON] районі Сумської області про стягнення невиплаченої державної та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоровю, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в якому зазначає, що за рішенням МСЕК являється інвалідом 3 групи по захворюванню, повязаному з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З цих підстав у відповідності до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання державної пенсії у розмірі 6-ти мінімальних пенсій відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% відповідно до ст.50 цього Закону. Але УПФУ у [PERSON] районі всупереч чинному законодавству не провів відповідне нарахування вказаних пенсій. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача з виплати належних йому державної та додаткової пенсій за період з 2008 року по 2009 рік включно, а також стягнути на його користь понесні ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судовому засіданні присутній не був, але надав заперечення проти позову, посилаючись на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму застосовується для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом, а позивачеві пенсію призначено за іншим нормативно-правовим актом. З 01.07.2008 року відповідно до Постанови КМУ від 16.07.2008 року №654 основний розмір пенсії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідів 3 групи не може бути нижчим 760,00 грн. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю,у відповідності до Постанови КМУ від 28.05.2008 року №530 здійснюється інвалідам 3 групи у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що підстав для проведення перерахунку пенсії немає і просить в задоволенні позову відмовити, а також розглянути справу у відсутність представника УПФУ у [PERSON] районі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з посвідчення особи, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи серії А № 412060 від 15.04.2008 року, виданого на імя [PERSON], він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і положеннями цього Закону віднесений до 1 категорії згідно вкладки до посвідчення серії А № 412060 від 15.04.2008 року, являється інвалідом 3 групи / а.с. 9 /. Згідно довідки МСЕК від /а.с.8/ 3 група інвалідності позивачеві встановлена 04.03.2008 року. Відповідно до ст.49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до 1-4 категорій, встановлюються пенсії у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно зі ст.50 цього ж Закону особам, віднесеним до 1 категорії, що являються інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а розмір державної пенсії особам цієї ж категорії внаслідок інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, у відповідності до ч.4 ст.54 даного Закону по 3 групі інвалідності не може бути нижчим 6-ти мінімальних пенсій за віком. Статтею 46 Конституції України встановлено, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності; це право гарантується загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і орагнізацій, а також бюджетних та інших джерел соціального призначення; пенсії та інші види соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий прожиткового мінімуму, встановленого законом. Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III, зокрема ст.1, визначає державні соціальні гарантії як встановлені законами мінімальні розміріи оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розмірі інших видів соціальних виплат, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до ст.19 даного Закону мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно законом України. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, на який покладено обовязок щодо призначення пенсій, підготовки документів щодо її виплати та забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Враховуючи положення Конституції України, виходячи з пріоритетності законів над підзаконнимим нормативно-правовими актами, суд приходить до висновку про обовязок відповідача при призначенні державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, застосовувати норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого нормативно-правового акту, який встановлював би інший розмір мінімальної пенсії за віком, немає. Суд вважає, що відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується і розмір пенсій, передбачених ст.ст. 50, 54 цього Закону, при цьому перерахунок здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 50,54 цього Закону у редакції п.28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2008 року, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір державної пенсії таких осіб учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році не може бути нижчим 140% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ці положення діяли з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) було визнано неконституційними вищенаведені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», отже положення ст.ст.50,54 Закону України № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 06 червня 2006 року поновили свою дію з 22.05.2008 року і станом на 01.01.2009 року також були чинними, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» зупинення дії або внесення змін до ст.ст. 50,54 Закону України №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення державної пенсії у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в період з 22.05.2008 року. Наявність такого права є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч.2 ст.46 Конституції України. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з вищевказаних виплат у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування вказаних виплат замість органу, якому надані такі повноваження. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial