overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі виконкому Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 18 лютого 1997 року у с. Шатрище Коростенського району Житомирської області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яка складається з житлового будинку № 4 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Польовій у с. Шатрище Коростенського району Житомирської області. Спадкоємцем першої черги являється лише він. Після смерті батька він фактично прийняв спадщину, однак у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася із заявою в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, оскільки йому були не відомі норми чинного цивільного законодавства. В даний час він бажає законно прийняти спадщину. Тому змушений був звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач представник територіальної громади в особі виконкому Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області в судове засідання не зявився, але надав заяву в якій позовні вимоги визнав повністю і не заперечив проти їх задоволення та просив розглянути справу в його відсутність. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.5) 18 лютого 1997 року в селі Шатрище Коростенського району Житомирської області помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яка складається з житлового будинку № 4 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Польовій у с. Шатрище Коростенського району Житомирської області (а.с.10-13). Спадкоємцем першої черги являється лише позивач, який після смерті свого батька фактично прийняв спадщину, однак у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся із заявою в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, оскільки йому були не відомі норми чинного цивільного законодавства. Крім того, судом встановлено, що позивач по справі після смерті батька фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, оскільки почав користуватися спадковим майном. Також всі правовстановлюючі документи знаходяться у нього. Проаналізувавши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані обставини ніким не спростовані, стверджуються документами, зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст.549 ЦК України (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Ці дії повинні бути виконані на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Враховуючи складність даної справи, суд вважає за необхідне відкласти складення рішення у повному обсязі. При цьому проголошується лише вступна та резолютивна частини рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду 16.04.2010 року та просила постановити рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 28.03.2008 року. Від даного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає з позивачкою. Позивач просила шлюб розірвати, посилаючись на те, що на протязі спільного проживання, вони виявили, що у них різні характери та погляди на сімейне життя, через що між ними постійно траплялись сварки. Майнового спору між сторонами немає. Позивач у попередньому судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, зазначивши, що примирення між ними не можливе, в них різні характери та відсутність взаєморозуміння, які призвели до припинення стосунків, кожен з них живе своїм життям, син залишається мешкати з позивачкою. Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав за умовами, що позивачка не буде перешкоджати у будь-який час спілкуватися з дитиною, не заперечував про встановлення місця проживання сина з позивачкою. Як вбачається зі свідоцтва про одруження виданого Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області від 28.03.2008 року, актовий запис № 05 ( а.с.8), сторони уклали шлюб 28.03.2008 року. Згідно до свідоцтва про народження виданого Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 14, у сторін 02.05.2008 року народився син [PERSON] ( а.с. 9). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сторони не мають наміру підтримувати шлюбні стосунки, шлюб носить формальний характер, спору про поділ майна, що є спільною власністю, у сторін немає. Відповідач проти задоволення позову не заперечує, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановити подальше мешкання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з матір`ю, оскільки дане питання сторонами вирішено добровільно і в інтересах дитини. При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу витрати по оплаті державного мита слід покласти на відповідача [PERSON]. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У березні 2010 року Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 2873 грн. 66 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним здійснюється постачання теплової енергії, відповідач отримує послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі». Внаслідок того, що відповідач не належним чином виконує свої обовязки по сплаті послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, утворилась заборгованість станом на 01.03.10 у розмірі 2873 грн. 66 коп., яку просять стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати при подачі позову. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала на підставах, викладених у позовній заяві, та пояснила, що відповідачеві неодноразово направлялись претензії по факту заборгованості, а також листи про погашення заборгованості. Крім того, на якість наданих позивачем послуг заяв та скарг від відповідача за період отримання ним комунальних послуг не надходило. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, відповідач їх одержував і не відмовся від них. Крім того, на якість наданих позивачем послуг заяв та скарг від відповідача за період отримання ними комунальних послуг не надходило, акти про неякісні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не складалися. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України. Відповідач користується комунальними послугами, однак оплату не вносить. В результаті невиконання обов'язків у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.10 складає 2873 грн. 66 коп. Факт не внесення відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунками, наданими позивачем. В добровільному порядку спір не вирішено. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

[PERSON] у березні 2010 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з лютого 2010 року, в звязку з чим проживають окремо, сумісне господарство не ведеться. Сімейне життя не склалося через несумісність характерів, постійно виникали сварки та скандали, поступово між ними втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, про що свідчить розписка про вручення судової повістки 01.04.2010 року. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: шлюб між сторонами зареєстрований 14.06.08 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції за актовим записом №132, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З урахуванням матеріалів справи, неявки без поважних причини до судового засідання відповідача, аналізу досліджених доказів по справ, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У березні 2010 року Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 2657 грн. 21 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним здійснюється постачання теплової енергії, відповідач отримує послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі». Внаслідок того, що відповідач не належним чином виконує свої обовязки по сплаті послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, утворилась заборгованість станом на 01.03.10 у розмірі 2657 грн. 21 коп., яку просять стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати при подачі позову. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала на підставах, викладених у позовній заяві, та пояснила, що відповідачеві неодноразово направлялись претензії по факту заборгованості, а також листи про погашення заборгованості. Крім того, на якість наданих позивачем послуг заяв та скарг від відповідача за період отримання ним комунальних послуг не надходило. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, відповідач їх одержував і не відмовся від них. Крім того, на якість наданих позивачем послуг заяв та скарг від відповідача за період отримання ними комунальних послуг не надходило, акти про неякісні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не складалися. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України. Відповідач користується комунальними послугами, однак оплату не вносить. В результаті невиконання обов'язків у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.10 складає 2657 грн. 21 коп. Факт не внесення відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунками, наданими позивачем. В добровільному порядку спір не вирішено. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

У березні 2010 року ВАТ „Запоріжвогнетрив предявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку у розмірі 4135,72 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що починаючи з 01.01.07 відповідач не здійснює оплату за проживання в [INFO], про заборгованість та необхідність погашення неодноразово повідомлялось, але до цього часу борг існує, тому просили стягнути з нього заборгованість та судові витрати, понесені при предявленні позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач належним чином була повідомлена про день та час проведення судового засідання, однак до суду не зявилась, причину своєї неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Загальні положення про плату за користування житлом, плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст.66, 67, 68 Житлового кодексу України. Згідно Рішення Запорізького міськвиконкому №465 від 16.11.90 будинок по вул. Історична, 37 в м. Запоріжжі зареєстрований за ВАТ „Запоріжвогнетрив. Відповідач, як вбачається із довідки проживає за вищевказаною адресою в кв. №106. Відповідач користується комунальними послугами, однак оплату не вносить. В результаті невиконання обов'язків у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за період з 01.01.07 по 01.12.09 у розмірі 4135,72 грн. Ця заборгованість до теперішнього часу відповідачем не сплачена. Факт не внесення відповідачем оплати за комунальні послуги і квартирну плату на рахунок підприємства, яке обслуговує будинок, підтверджується розрахунками, наданими позивачем. Позивачам надсилались відповідачу нагадування про погашення заборгованості, але в добровільному порядку спір не вирішено. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину. На підставі наведеного ,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та встановлення права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] укладений між нею та [PERSON], [PERSON] та просила суд визнати за нею право власності на вказане домоволодіння. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 12 грудня 2006 року між нею та відповідачами було укладено угоду щодо купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 25.07.1990 р., при цьому передала гроші у сумі 2 500 грн.. Після укладення угоди вона спільно з родиною стали мешкати у зазначеному будинку. На підставі довіреності від 20.12.2006 р. [PERSON], якій належало домоволодіння уповноважила [PERSON] продати належний їй будинок. У 2009 році вона звернулася до відповідача [PERSON] щодо оформлення правовстановлюючих документів на будинок, проте відповідачка відмовилася з невідомих підстав. В теперішній час вона не в змозі нотаріально посвідчити дану угоду, втім виконала повністю угоду, яка потребує нотаріального посвідчення і не може повною мірою володіти, користуватися і розпоряджатися приналежним їй житлом, чим порушуються її законні права. У судове засідання позивач та відповідачі не з'явилися, надали суду заяви в яких просили суд розглянути справу без їх участі. Позивач позов підтримала, відповідачі позов визнали в повному обсязі (а.с.16 -18). Суд вважає можливим згідно ч.2 ст.154 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданий 08.02.1990 року та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.07.1990 р. домоволодіння [ADDRESS] значиться за [PERSON] (а.с.7-9). Згідно довіреності від 24.12.2006 р. власник домоволодіння [ADDRESS] уповноважила [PERSON] продати належний їй будинок. (а.с.15). Сторони домовилися про всі істотні умови угоди купівлі-продажу домоволодіння, при цьому позивач цілком виплатила відповідачу суму його вартості, що підтверджується розпискою від 12 грудня 2006 року (а.с.12). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України - суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, а тому позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та встановлення права власності на домоволодіння підлягає повному задоволенню. Позивачем держмито сплачене в повному обсязі і вона не порушує питання про стягнення з відповідача судових витрат, а суд сам не може вийти за межі позову. На підставі ч.2 ст.220, ч.3 ст.334 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

23 вересня 2009 року позивачка предявила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 19 липня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1403. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу у них є дочка - [PERSON] - Марія, [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося. З квітня 2009 року вони, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. В звязку з цим вона звернулася до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Додатково пояснила, що за час примирення між ними, яке надавалося судом терміном в шість місяців нічого не змінилося, в зв'язку з цим вона наполягає на задоволенні позову та розірвання шлюбу буде повністю відповідати їх інтересам та інтересам їх дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити, та пояснив, що хоче зберегти сім'ю. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що витрати повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦСу слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в заяві, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] На сьогоднішній день сторони розлучені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. Ніяких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших утриманців він не має. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак з пояснень сторін видно, що вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. На сьогоднішній день сторони розлучені, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти з батьків на утримання дітей визначаються судом у частці від їхнього заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховує матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: approved