Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

У березні 2009 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просив поновити його на посаді директора Одеського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" з 04 лютого 2009 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати надати залишок основної відпустки та додаткову відпустку за за 2004- 2005р., 2005-2006р., 2006-2007р.. 2007-2008роки, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 50 000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що наказом від 23.12.1998 року №57 він був прийнятий на посаду директора Одеського регіонального відділення Фонду. У зв'язку зі зміною назви Фонду наказом від 30.01.2006 року №01-кр позивача було переведено постійно на посаду директора Одеського регіонального управління Державної спеціалізованої установи „Державний фонд сприяння молодіжному будівництву" з 10.01.2006 року. У зв'язку з тиском відповідача у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України позивач написав заяву про звільнення за згодою сторін за умови, що його буде звільнено після надання відпустки за чотири роки. Наказом Фонду від 18.07.2008 року №22-вр йому було надано відпустку з 04.08.2008 року по 29.10.2008 року. Однак. 27.07.2008 року позивач потрапив до лікарні, де його було прооперовано. На лікарняному він знаходився до 17.09.2008 року, про що відповідача було проінформовано належним чином. Однак, не зважаючи на ці обставини, наказ про відпустку скасований не був. Більш того, 18.09.08р. було видано наказ про відкликання позивача з відпустки. Після цього видавались накази про відрядження та надання відпустки для участі у лабораторно - екзаменаційній сесії з 30.09. по 10.10.2008 року. Таким чином, до 10 жовтня 2008 року позивач у відпустці фактично ще не був. Крім того зазначав, що порушення відповідачем при його звільненні норм чинного закбнодавства та упереджене ставлення до нього призвело до моральних страждань, які він оцінює у 50 000 гривень. У судовому засіданні позивач уточнив позов та просив виключити з тексту позовної заяви вимоги про порушення проведення розрахунку при звільненні, заявлені на підставі ст.117 КЗпП України. Решту позовних вимог підтримав, просив задовільнити. Представники відповідача позов не визнали у повній мірі, зазначали, ще звільнення [PERSON] було проведено з додержанням вимог чинного законождавства, при цьому пояснили, що позивач не повідомив їх про знаходження на лікарняному. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву №57 від 23.12.1998 року [PERSON] призначено на посаду директора Одеського регіонального відділення Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву тимчасово, терміном на чотири місяці. Наказом Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву №14-кр від 02.01.2001 року [PERSON], директор Одеського регіонального відділення Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при Держкомс ім'я молоді України переведений за його згодою постійно на посаду директора Одеського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву з 02 січня 2001 року. Наказом від 30.01.2006 року №01-кр [PERSON] переведений постійно на посаду директора Одеського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння молодіжному будівництву". Наказом Голови правління фонду від 18.07.2008 року №22-вр [PERSON] була надана невикористана щорічна основна відпустка на 24 календарних дні з 4 серпня по 28 серпня 2008 року включно за період роботи з 23.12.2004р. по 22.12.2005року; невикористана щорічна основна відпустка на 24 календарних дні з 29 серпня по 21 вересня 2008 року включно за період роботи з 23.12.2005р. по 22.12.2006року; невикористана щорічна основна відпустка на 24 календарних дні з 22 вересня по 15 жовтня 2008 року за період роботи з 23.12.2006р. по 22.12.2007 року та частину щорічної основної відпустки на 14 календарних днів з 16 по 29 жовтня 2008 року за період роботи з 23.12.2007р. по 22.12.2008 року (а.с. 11). Статтею 3 Закону України „Про відпустки" передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. 28.08.2008 року позивач подав заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України в останній день закінчення щорічної відпустки (а.с.47). З 27 липня 2008р. по 19 серпня 2008р. та з 20. серпня 2008р. по 17 вересня 2008 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується лікарняними листами (а.с. 12,13). Наказом Державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння молодіжному будівництву" від 08 вересня 2008 року №42-вр [PERSON] був відкликаний із щорічної відпустки за його згодою з 18 по 26 вересня 2008 року у зв'язку з початком перевірки фінансозо-господарської діяльності (а.с. 15). За наказом Голови правління Фонду від 18.07.2008року №164/9 у період з 25 по 28 вересня 2008 року за участю директорів регіональних управлінь проводився семінар, участь у якому брав позивач (а.с. 12). Наказом від 29.09.2008 року №44-вр [PERSON] згідно довідки - виклику на сесію (а.с. 18) була надана додаткова оплачувана відпустка для участі в лабораторно-екзаменаційній сесії на 12 календарних днів з 30 вересня по 10.10.2008 року включно (а.с. 17). Таким чином відпустка позивача тривала з 11.10.08р. до 14.10.08року включно (4дні), так як з 15 жовтня 2008 року позивач знову був відкликаний із щорічної основної відпустки за його згодою у зв'язку з продовженням планової перевірки з 15.10.2008р. по 24 жовтня 2008 року, що підтверджується наказом №45-вр від 15.10.2008 року (а.с. 19). Відпустка позивача тривала з 25.10.08р. до 07.12.08року, так як згідно довідки-виклику №190 від 10 грудня 2008 року він був викликаний на сесію (а.с.21). У зв'язку з проведенням лабораторно-екзаменаційної сесії наказом №50П-вр від 08. і 2.2008 року [PERSON] була надана додаткова оплачувана відпустка на 20 календарних днів з 08 по 27 грудня 2008 року включно (а.с.20). Відповідно до ст.11 Закону України „Про відпустки" щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі: 1)тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку ; 2)виконання працівником державних або громадських обов'язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати; 3)настання строку відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами; 4)збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв'язку з навчанням. У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпу стки на інший період, насл али під час її використання, то невикористана частина щорічної відпу стки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог етапі 12 цього Закону. Однак, як вбачається з матеріалів справи, накази з приводу перенесення або продовження щорічної відпустки, яка була надана [PERSON] у зв'язку з знаходженням останнього на лікарняному, на навчанні та на роботі у зв'язку з проведенням перевірки КРУ, не видавались, а дата, з якої надавалась відпустка, не змінювалась, інший термін відпустки сторонами не погоджувався. Наказом Державної спеціалізованої фінансової установи „Державний фонд сприяння молодіжному будівництву" від 04 лютого 2009 року №01-кр [PERSON] був звільнений з займаної посади 04.02.2009року за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 10). Однак, з 26 січня 2009 року по 06 лютого 2009 року позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом серії АБЗ №790067 (а.с. 14). Таким чином, суд вважає, що строк щорічної відпустки повинен був продовжений, а дата звільнення змінена. Крім того, статтею 8 Закону України „Про відпустки" передбачено надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором. Пунктом : 1.10 Колективного договоре та Додатком .№2 до нього встановлено право позивача на додаткову оплачувану відпустку тривалістю до 7 календарних днів за роботу з ненормованим робочим днем (а.с.72-81). Однак, вказана додаткова відпустка позивачу надана та оплачена не була. Наведене свідчить про те, що при звільненні [PERSON] були допущені суттєві порушення трудового законодавства, в зв'язку з чим. враховуючи вимоги ст.235 КЗпП України, за якою у разі звільнення без законної підстави або незаконно проведеного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення на посаді є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 вказаної статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно довідки №35 і від 25.11.2009 року середня заробітна плата [PERSON] на день звільнення складала 1310грн.85коп. (а.с. 164). Вимушений прогул на день проголошення рішення складає повних 18 місяців, таким чином стягненню підлягає грошова сума у розмірі 18*1310.85грн.=23 595гривень 30коп., тобто позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться \\ разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачем та його представником не надано доказів спричинення моральної шкоди, не доведено, у чому саме вона полягає та її розмір, таким чином, підстав для стягнення моральної шкоди немає і у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial