Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], треті особи: Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, у якому просить суд: - припинити спільну сумісну власність померлого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; - визначити розмір часток в спільному майні квартирі [ADDRESS], які належать відповідно померлому 27.01.2009 року [PERSON] в розмірі 1/3 частки, [PERSON] в розмірі 1/3 частки, [PERSON] в розмірі 1/3 частки квартири [ADDRESS]; - визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого 27.01.2009 [PERSON], а загалом на 2/3 частини квартири [ADDRESS], на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON]. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження ІІІ-УР № 583061 від 03.08.1961 року, видане бюро ЗАГС Кіровського району м. Дніпропетровська. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, позивачці, її чоловікові [PERSON] та їх дочці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. В цій же квартирі вони з чоловіком були зареєстровані та постійно проживали. Дочка в квартирі [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає. Зазначена квартира є трикімнатною і згідно даних технічного паспорту має жилу площу - 44,7 кв. м, загальну площу - 59,4 кв. м, складається з житлової кімнати, площею 19,0 кв. м; житлової кімнати, площею 11,7 кв. м; житлової кімнати, площею 14,0 кв. м, кухні, площею 6,8 кв. м; ванної, площею 1,8 кв. м; вбиральні, площею 0,8 кв. м, коридору, площею 3,4 кв. м; вбудованої шафи, площею 1,1 кв. м. 27 січня 2009 року [PERSON] помер. Заповіт померлим не складався. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку, яка належала йому в спільному сумісному майні, тобто на 1/3 частки в квартирі [ADDRESS]. Спадкоємиця, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачка вважалася такою, що прийняла її, оскільки у передбачений законом шестимісячний строк вона не заявляла про відмову від спадщини, а звернулася до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу позивачці свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] Однак, нотаріусом позивачці було роз'яснено, що оскільки квартира належала їй, її чоловікові та їхній дочці на підставі права спільної сумісної власності, то згідно із Інструкцією про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину лише після визначення (виділення) частки померлого в спільному майні в судовому порядку. Крім позивачки, спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є також їх з ним діти: [PERSON] та [PERSON] які на спадкове майно після померлого батька не претендують, до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини після померлого [PERSON] вони не зверталися. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, на яке оформлюється спадщина, не існує, право на спадщину ніким не оспорюється. Посилаючись на вищевикладене позивачка просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради у судове засідання свого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд до відома не поставив. Однак ним подано заперечення проти позову, у яких посилається на те, що управління позовну заяву не визнає та проти позову заперечує з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про встановлення частки в праві спільної сумісної власності, Дніпропетровська міська рада вважає себе неналежним відповідачем з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. До того ж відповідно до п. 12 Пленуму Верховного суду України від 30.05.08 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників є рівними. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Стосовно позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, міська рада вважає ці вимоги передчасними з огляду на таке. Також необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Так позивачем не додано доказів, які б підтверджували оспорювання або не визнання його права власності міською радою. Також згідно п. 23 вищезазначеного Пленуму свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. А відповідно до листа п'ятої нотконтори від 28.10.09 за № 1501/02-14 єдиною підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало саме те, що частка померлої не виділена в спірному майні і рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. До того ж, управління вважає, що дані вимоги необхідно розглядати за правилами окремого провадження. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнала та не заперечували проти їх задоволення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав та не заперечував проти їх задоволення. Треті особи Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у судове засідання своїх представників не направили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином про що свідчать розписки про одержання судових повісток, про причини неявки суд до відома не поставили. Суд, заслухавши доводи позивачки [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], вивчивши заперечення відповідача [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.08.1961 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Позднякова) [PERSON] зареєстрували шлюб в бюро РАЦС Кіровського району міста Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис за № 968. (а. с. 08) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994 року, Виконком міської Ради народних депутатів посвідчує, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. [PERSON], та членам його сімї [PERSON], [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 59, 4 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10.10.1994 року, № 5/1139-94. (а. с. 06) Частиною 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Квартира [ADDRESS] посімейного, спільного заселення розташована на третьому поверсі пяти поверхового будинку та складається з: трьох кімнат житловою площею 44, 7 кв. м., у тому числі: перша кімната 19, 0 кв. м., друга кімната 11, 7 кв. м., третя кімната 14, 0 кв. м., кухня площею 6, 8 кв. м., вання кімната площею 1, 8 кв. м., вбиральні 0, 8 кв. м., коридору 3, 4 кв. м., вбудованої шафи 1, 1 кв. м. Квартира обладнана балконом (терасою) 0, 8 кв. м. Загальна площа квартири 59, 4 кв. м. (а. с. 07) 27.01.2009 року [PERSON] у віці 80 років помер. (а. с. 09) Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді його частки квартири [ADDRESS], померлий заповіт не склав. Листом № 1501/02-14 від 28.10.2009 року Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора [PERSON] повідомляє, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири № 49, що в будинку № 18 по вулиці Героїв Сталінграда у місті Дніпропетровську після смерті 27.01.2009 року [PERSON] неможливо, оскільки в свідоцтві про право власності на житло, виданого 10.10.1994 року виконком Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 5/1139-94, не виділена частка померлого в спільному майні, оскільки згідно п. 244 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Тому для виділення частки померлого в спільному майні [PERSON] необхідно звернутись до суду. (а. с. 13) Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 23 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі викладеного та

Outcome: partial