Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

В січні 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що згідно з наказом № 33-к від 04.07.2007 року її було прийнято на роботу слюсарем електромонтажником другого розряду в механозборочний цех ТОВ «Херсонський машинобудівний завод». Наказом №88-к від 17.06.2009 року її було звільнено із вказаного підприємства у звязку із скороченням штатів за ч. 1 ст. 40 КзПП України. Вважає звільнення незаконним на підставі чого просила суд поновити її на роботі і стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37985,36 грн., стягнути з відповідача на її користь невиплачену суму заробітної плати за час вимушеного простою в сумі 6362,08 грн. та моральну шкоду у сумі 4464,00 грн. В судовому засіданні позивач на позові наполягала та просила його задовольнити з вищевикладених підстав. Відповідач і третя особа в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України суд вважає необхідним вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 33-к від 04.07.2007 року позивача було прийнято на роботу слюсарем - електромонтажником другого розряду в механозборочний цех ТОВ «Херсонський машинобудівний завод». Наказом №88-к від 17.06.2009 року її було звільнено з роботи із вказаного підприємства у зв'язку із скороченням штатів за ч. 1 ст. 40 КзПП України, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці [PERSON] Проте відповідачем порушено вимоги ст. 43 КЗпП України, щодо отримання на звільнення попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Також, як вбачається зі змісту листа прокурора Суворовського району м. Херсона від03.08.2009 року за №З/298-09 відповідачем 18.03.2009 року було видано 27 наказів «Про попередження працівників щодо звільнення за скороченням штатів», якими 741 працівника попереджено про наступне звільнення. Проте зазначені накази оскаржені прокуратурою Суворовського району м. Херсона у Херсонському окружному адміністративному суді і15.03.2010 року позов прокурора Суворовського району м. Херсона було задоволене, накази від 18.03.2009 року за № 14 «Про попередження працівників про звільнення та скорочення штатів», «Про вжиття заходів по удосконаленню структури управління підприємством в умовах фінансової кризи» директора ТОВ «Херсонський машинобудівний завод» скасовано. Що підтверджується Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.03.2010 року. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» протест прокурора, а в разі його відхилення - подача відповідної заяви в суд, зупиняють дію опротестованого акту. Таким чином, дія наказів директора ТОВ «Херсонський машинобудівний завод» про попередження про звільнення зупинена з 10.04.2009 року - з моменту звернення прокуратури Суворовського району м. Херсона до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування наказів. Отже, при зупиненні дії наказів про попередження, наступне видання наказів про звільнення працівників є грубим порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до вищевикладеного суд вважає, що звільнення [PERSON] було виконане відповідачем із порушенням діючого законодавства. Згідно зі ст. 240-1 КЗпП України встановлено, зо у разі звільнення працівника без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, працівник поновлюється на попередній роботі. Згідно зі ст. 235 КЗпП України, орган який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, розмір невиплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 37985,36 грн., сума невиплаченої заробітної плати - 6362,08 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, відповідно зі ст. 23 ЦК України та Постановою пленуму ВСУ від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», враховуючи суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в житті позивача та додаткових зусиль, до яких вона вдалася для організації свого життя після незаконного звільнення і невиплаченого заробітку за час вимушеного прогулу на її користь підлягає стягненню моральна шкода з відповідача у розмірі 2000,00 грн. Судом також приймаються до уваги пояснення позивача, якими вона обґрунтовує свої доводи щодо пропуску строку на для звернення до суду, а саме: у зв'язку із тим, що позивач надіялася на позитивний розгляд відповідачем протесту прокурора і надіялася, що відповідач сам відмінить наказ про звільнення і також в порушення ст. 47 КЗпП України відповідач не видав позивачу копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку, її було позбавлено можливості звернутися до суду у встановлений строк за захистом і відновленням порушених прав. Суд вбачає у цьому причину пропуску строку встановленого ст. 233 КЗпП України поважною, та вважає можливим поновити строк для звернення до суду. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 164,64 грн., що складаються із судового збору 44,64 грн., та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved