Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

17.03.2010р. позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким поновити строк звернення до суду, зобовязати відповідача провести донарахування і виплату їй, як дитині війни, щомісячної соціальної допомоги за 2006 2009 роки, 2 місяці 2010року з врахуванням підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Позов мотивує тим, що відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідач повинен був проводити донарахування до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Проте відповідач не проводить таких донарахувань, покликаючись на дію Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", та неправомірно, не беручи до уваги рішення Конституційного Суду України з вказаного питання. Тому вона змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні проти позову заперечила, підтримавши представлені письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 1940р.н., має статус дитина війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія вказаної статті зупинена. Проте, згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.07 р. № 6-рп у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень статей 29,36, частини другої ст. 56, ч.2 ст. 62, ч.1 ст. 66, п. 7,9,12,13, 14, 23, 29, 30, 39, 41,43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.ст.98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". 22.05.2008р. Конституційним судом України (рішення№10-рп) в аналогічному порядку було вирішено питання щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік» щодо фінансування виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до вимог ст.152 ч. 2 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Покликання відповідача [PERSON] пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова на відсутність коштів та фінансування не може бути підставою для відмови у позові. Також суд не приймає до уваги покликання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений в ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для розміру пенсій, призначених згідно цього Закону. При цьому суд виходить з відсутності іншого встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком та пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що всупереч Закону України "Про соціальний захист дітей війни" Головним [PERSON] пенсійного фонду України у Львівській області оспорювана позивачкою надбавка за період починаючи з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.01.2010р. по 28.02.2010р. виплачувалась не в повному обсязі, а тому слід визнати протиправними дії відповідача в частині невиконання вимог Законів України № 2195-ІV від 18.11.04 року, № 1646-VІ від 20.10.09 року і № 1715-VІ від 06.11.09року, а позов в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату пенсії [PERSON] за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., з 01.01.2010р. по 28.02.2010р. з врахуванням підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни", враховуючи мінімальну пенсію за віком на рівні прожиткового мінімуму, встановленого Законом України від 20.10.09 року № 1646 VІ для осіб, які втратили працездатність підлягає задоволенню. З часу, коли позивачка довідалась про порушення свого права до її звернення до суду з позовом не пройшов рік. Суд вважає, що строк для звернення до суду позивачкою пропущений з поважних причин і цей строк слід поновити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню. З відповідача слід стягнути судові витрати в доход держави.

Outcome: partial