Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 01 серпня 2008 року зареєстровано шлюб Жовтневим відділом РАЦСу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 489. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. У квітні 2010 року їхня сім'я розпалась, з вказаного часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, намір проживати надалі однією сім'єю відсутній. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, при цьому пояснив, що також не має наміру проживати з позивачем однією сім'єю, почуття любові між ними втрачено, фактично сім'я розпалась у квітні 2010 року. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст. 130 частини 4 Цивільного процесуального кодексу, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу. Згідно статті 174 частини 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, 01 серпня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , актовий запис № 489, зареєстровано шлюб між позивачем га відповідачем , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження . Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені в квітні 2010 року, з вказаного часу спільне господарство не ведеться, чого сторони не заперечували. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.24 CK України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи обставину, що сторони подружні стосунки не підтримують і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, спільне господарство не ведеться, проживають окремими сім'ями , проти чого не заперечував відповідач, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, а зберегти сім'ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачкою, проти чого відповідач не заперечував.

Outcome: approved