Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

20 травня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.06.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/79699, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 13 900 грн з процентною ставкою 27,0 % річних на строк 72 місяці, тобто до 24.06.2014 р. Відповідач зобов'язаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку. Однак з 01.02.2010 р. відповідач свої зобов'язання не виконує і станом на 06,05,2010 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість в сумі 14 753,42 грн, яка складається: із залишку заборгованості за кредитом в сумі 11 678,45 грн; заборгованості за відсотками в сумі 1 748,65 грн та пені в розмірі 1 326,32 грн. З посиланням на статті 526, 546, 549, 550, 610, 611, 612, 625, 629, 1048-1050 ЦК України, просили достроково розірвати кредитний договір з [PERSON], стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, але надала письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути за її відсутності, при цьому погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі.. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 521 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи. 24 червня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/79699, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 13 900 грн з процентною ставкою 27,0 % річних на строк 72 місяці, тобто до 24 червня 2014 р. Згідно Договору [PERSON] зобов'язаний був до 15 числа кожного місяця погашати кредит. В день укладення договору боржником була отримана вказана сума кредиту готівкою. Судом встановлено, що починаючи з 01 лютого 2010 р. боржник припинив виконання своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 06 травня 2010 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14 753,42 грн, яка складається: із залишку заборгованості за кредитом в сумі 11 678,45 грн; заборгованості за відсотками в сумі 1 748,65 грн та пені в розмірі 1 326.32 грн. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов пункту 6.6 Договору якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно піч 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо розірвання договору між Банком та [PERSON], та стягнення з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України на користь Кредитору грошових сум за кредитним договором.

Outcome: approved