Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області, третя особа - [PERSON] [PERSON] Пенсійного фонду України в Київській області, який обґрунтовує тим, що він є особою, що постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, інвалідом 2 групи, хвороба, повязана з наслідками аварії на ЧАЕС, позивача віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи. В Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області він перебуває на пенсійному обліку та одержує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» по інвалідності. Не погоджуючись з розміром нарахованої йому пенсії, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про необхідність перерахування йому основної пенсії відповідно до ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду 2 групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, але отримав відмову в задоволенні його вимог. В звязку з цим позивач звернувся до суду та просить суд визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови в перерахунку основної та додаткової пенсій по інвалідності, відповідно до ст. ст. 50, 54 , 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 8 (восьми) прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність та зобов?язати відповідача провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності і виплатити недоплачену суму з березня 2007 року по березень 2010 року, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком для осіб, що втратили працездатність та виплачувати з березня 2010 року, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком для осіб, що втратили працездатність та додаткової пенсії у розмірі 75 % прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність і в подальшому нараховувати і виплачувати основну та додаткову пенсію у випадку зміни прожиткового мінімуму відповідно до ст. 67 Закону № 796-XII. В ході розгляду справи судом винесена ухвала про заміну первісного відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області на належного відповідача [PERSON] [PERSON] Пенсійного Фонду України в Київській області, так як позивач перебуває на обліку саме в Головному [PERSON] Пенсійного фонду України в Київській області. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, пояснення надали аналогічні позовній заяві, крім того пояснили, що з 2000 року позивач знаходився на пенсійному обліку в ГУ МВС України в Київській області , а з 2006 року без його згоди та заяви позивача автоматично перевели на облік до Головного управління ПФУ в Київській області. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в задоволенні позову відмовити повністю та пояснив, що позивач отримує пенсію по інвалідності як учасник бойових дій в порядку та на умовах ст. ст. 18-21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює порядок та умови призначення пенсії військовослужбовцям та деяким іншим категоріям громадян. Пенсія відповідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу відповідачем не призначалась. Крім того представник відповідача наголосив на тому, що пенсію відповідно ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу повинно призначати та виплачувати [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Броварах. Таким чином, суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному [PERSON] Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію по інвалідності в порядку та на умовах ст. ст. 18-21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В лютому 2010 року [PERSON] звернувся до [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області із письмовою заявою перерахувати його основну та додаткову пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з січня 2009 року та сплатити недоплачену суму, а також в подальшому нараховувати і виплачувати пенсію згідно вказаного закону. Але своїм листом [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Броварах від 10.03.2010 року № 86/С-01 у задоволенні вимог [PERSON] відмовило, мотивуючи тим, що пенсія позивачу виплачується згідно вимог чинного законодавства, відповідно постанов Кабінету Міністрів України за № 530 від 28.05.2008 року та постанови Кабінету Міністрів України за № 654 від 16.07.2008 року. Той факт, що [PERSON] постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням серії А № 428732 від 06.06.2005 року, що видане Київською обласною державною адміністрацією. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон №796-ХІІ має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору. Крім того, згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно ст.11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом. Положеннями ст. 14 вищезазначеного Закону позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч.4 ст. 50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно з ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України. Відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України, або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства , який має вищу юридичну силу. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, і додаткової пенсії визначається Кабінетом Міністрів України. Проте, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Тому Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у ч.1 ст.67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі №796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом №796-ХІІ, є безпідставним. Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вищевказані постанови Кабінету Міністрів України. Згідно ст.ст.50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вбачається, що під час визначення розміру пенсій та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, є визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам , віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії встановлюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком , яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то вразі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись , виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Відповідно п.п.5 п.2.2. Положення «Про [PERSON] управління ПФУ в АРК, областях, містах Києві та Севастополі» одним із основних завдань Головного управління є призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно п.12 Постанови Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення(перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Пункт 14 передбачає, що орган, який призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. В даному випадку, відповідно п.п.5 п.2 вищевказаного Положення чітко передбачено, що здійснення перерахунку пенсії, зокрема позивачу, є основним із завдань виключно Головного [PERSON] Пенсійного фонду України в Київській області, а [PERSON] Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області як його структурний підрозділ, при прийнятті вищевказаної заяви позивача, повинно було направити її до безпосереднього виконавця, Головного [PERSON] Пенсійного фонду України в Київській області. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у відповідності з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Конституційний суд неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, визначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу в перерахунку його основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до Закону N 796-XII та у виплаті їх різниці, так як, саме [PERSON] управління Пенсійного Фонду України в Київській області за заявою позивача зобовязане здійснити вищезазначений перерахунок. Що стосується позовної вимоги позивача щодо зобовязання відповідача надалі виплачувати основну та додаткову пенсії відповідно ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то остання задоволенню не підлягає, так як позивач не обґрунтував вказану позовну вимогу з посиланням на відповідні докази, що надалі його права відповідачем будуть порушуватись.

Outcome: partial