Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. В позові посилався на те, що з 20.04.1992 року у відокремленому структурному підрозділі Полтавського району Воєнізованої охорони Південної залізниці працював [PERSON], який за наказом керівника Полтавського загону воєнізованої охорони [PERSON] від 04.09.2007 року №106/к звільнений з роботи у звязку з появою на роботі в стані спяніння згідно п.7 ст.40 КЗпП України, Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 вересня 2008 року [PERSON] поновлений на роботі, з Полтавського загону воєнізованої охорони на користь [PERSON] стягнуто 209 грн. 18 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачем вказане судове рішення виконано в повному обсязі: працівник поновлений на роботі, на його користь виплачено кошти в загальній сумі 22 209 грн. 18 коп. Посилаючись на ст.237 КЗпП України позивач просив суд зов'язати відповідача відшкодувати позивачу кошти в сумі 22 209 грн. 18 коп., сплачені згідно рішення Автозаводського районного суду м. Полтави [PERSON] та відшкодувати понесені судові шати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в йому обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснила суду, що на час розгляду справи відповідачем позивачу шкода, що була заподіяна підприємству внаслідок видання іконних наказів, відшкодована не була. Тому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в загальній сумі 22 209 грн. 18 коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що [PERSON] незаконно був призначений на посаду начальника. що він не був присутнім у судовому засіданні при розгляді справи. Представник третьої особи профкому Вільної профспілки Південної залізниці [PERSON] в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на те, відповідач підписавши неправомірний наказ про звільнення працівників з роботи завдав матеріальної шкоди позивачу. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 червня 2005 року працював на посаді заступника начальника Полтавської дистанції колії з штучних споруд, звільнений з посади 06.08.2007 року у зв»язку з переведенням до Полтавського загону воєнізованої охорони за домовленістю між керівниками р п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом № 611-кк від 6 серпня 2007 року був призначений начальником Полтавського загону воєнізованої охорони . Наказом з № 972-кк від 19.11.2007 року був звільнений з цієї посади. 04.09.2007року [PERSON] будучи начальником Полтавського загону воєнізованої охорони прийняв рішення щодо звільнення з роботи стрільця з охорони вантажів начальника відділення Стрілецької команди 1-ї групи ст. Кременчук , видав та підписав наказ № 106/ос про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України. Рішенням автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 вересня 2008 року [PERSON] поновлений на роботі, з Полтавського загону воєнізованої охорони на користь [PERSON] стягнуто 22\~209 грн. 18 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказане судове рішення позивачем виконано в повному обсязі, що підтверджується наказом Полтавського загону воєнізованої охорони від 12.12.2008 року «300 Про поновлення нва роботі начальника відділення Стрілецької команди ст. Кременчук [PERSON]А.» . Позивач виплатив [PERSON] стягнуті судовим рішенням кошти у сумі 22 209 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16 грудня 2008 року №33897. Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, завдану підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного просу часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення, переведення здійснено з порушенням закону. Обставина щодо незаконності звільнення з роботи [PERSON] встановлена рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26.08.2008 року та на підставі ч.З ст.6 України доказуванню також не підлягає Оскільки рішення про звільнення [PERSON] були прийняті [PERSON] як керівником, начальником Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці, суд приходить висновку, що саме на [PERSON] як службову особу, винну в незаконному звільненні працівника покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству. При цьому відшкодуванню підлягає сума, сплачена позивачем [PERSON]як компенсація за вимушений прогул у розмірі 22 209 грн. 18 коп. При цьому суд виходить з вимог ст.237 КЗпП України, яка чітко та виключно передбач витрат підприємства, що підлягають відшкодуванню службовою особою: оплата працівникові вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні , переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Згідно ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації визначається за фактичними витратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, вартості балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу з установленими нормами. Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якою її було заподіяно. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно і майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника вчиненими з корисливою метою. Приймаючи до уваги те. що розмір заробітної плати, яку отримує відповідач не є значним, він має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та знаходиться на його утриманні, додаткових доходів [PERSON] не має. З метою недопущення прав неповнолітньої дитини на достатній життєвий рівень, а також враховуючи, що відповідач на час підписання наказів про звільнення працівників виконував обов»язки начальника Полтавського загону воєнізованої охорони лише один місяць, суд вважає за можливе зменшиш шкоди, що підлягає відшкодуванню, стягнувши з відповідача на користь Статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» в особі Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці кошти в розмірі 3500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення присуджує з другої сторони всі судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплачених при подачі заяви пропорційно до задоволених вимог, а саме 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ судового розгляду справи.

Outcome: partial