Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що з 17 жовтня 2007 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний 8 січня 2010 року. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є [PERSON], проте з народження дитини батько жодного разу не бачив свого сина, не забирав позивачку з сином з пологового будинку, жодного разу не зателефонував, щоб поцікавитися станом здоров'я, вихованням та утриманням дитини. Почав цікавитися дитиною лише тоді коли почався процес позбавлення його батьківських прав та коли було винесено рішення на комісії у справах дітей про доцільність позбавлення його батьківських прав. Крім 500 грн., які стала надсилати онуку бабуся [PERSON] з 29.05.2008 р., після того, як вона стала звертатися до неї щодо розшуку чоловіка міліцією та 200 грн., які надіслав батько [PERSON] в січні, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне сомоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження та свята, жодної іграшки, чи поздоровлення. Влітку позивачка зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на оздоровлення, на що не отримала відповіді. В зв'язку з зазначеним, [PERSON] вважає, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, тому просить суд позбавити його батьківських прав у відношенні їх сина [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Суду пояснили, що відповідач не забрав дитину з матір'ю з пологового будинку та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, крім того, відповідач не дав дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду заяву в якій вказує, що позов не визнає, розірвання шлюбу з відповідачкою та не проживання з нею однією сім'єю не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Сину він допомагає і буде допомагати, але поки дитина маленька і не ходить до дитячого садка і школи він не звертався до органу опіки та піклування з проханням щодо встановлення порядку спілкування з дитиною, так як спілкування буде проходити зі сварками та скандалами, які провокує мати дитини. Представники відповідача позовні вимоги та обставини позову визнали частково, пояснюючи, що дійсно відповідач знав про народження дитини, не забрав позивачку з дитиною з пологового будинку, але з поважних причин, так як не мав такої можливості в зв'язку з відсутністю його на території України, але він з травня 2009 року сплачує аліменти добровільно на утримання дитини. Крім того, відповідач має намір звернутися до органів опіки та піклування з проханням встановлення порядку спілкування з дитиною в зв'язку з тим, що відповідачка перешкоджає йому у цьому. Представник органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] підтримала. Прокурор в судовому засіданні в інтересах дитини позов підтримав, але вважає, що висновок органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] є необґрунтованим. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача, представників сторін, представника органу опіки та піклування і прокурора, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 164 ЦПК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом наведеного, сам факт того, що батько чи мати не забрали дитину з пологового будинку не може бути беззаперечною підставою для позбавлення їх батьківських прав. Отже, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав за доведеності наявності трьох умов у сукупності, а саме: він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я; відсутність поважної причини цього; протягом шести місяців вони не виявляли щодо неї батьківського піклування. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні 17.10.2007 р. зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] В шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.15. 2008 р. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.01.2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 02.12. 2007 року сторони не проживають разом, так як після непорозумінь в сім'ї відповідач виїхав до м. Санкт-Петербург Російської Федерації і на даний час працює в ЗАТ Д.К. «Сірін», що підтверджується поясненнями сторін, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.10.2009 року, а також характеристикою наданою ЗАТ Д.К. «Сірін» на ім'я [PERSON] 25.11.2009 року органом опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації надано висновок щодо доцільності та відповідаючого інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовної заяви позивачка вказує, що відповідач не забрав її з дитиною з пологового будинку. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В зв'язку з тим, що представники відповідача визнали ту обставину, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку вона не підлягає доказуванню та суд вважає, її встановленою. Крім того, в обґрунтування своєї позовної заяви позивачка вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо виховання та утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач дійсно не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, але в зв'язку з його роботою, яка знаходиться за межами України, він позбавлений можливості спілкуватися з дитиною та займатися її вихованням. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] намагався побачитися з дитиною в грудні 2009 року, але мати відповідачки не впустила його до дитини. Як пояснили в судовому засіданні позивачка та її представник, [PERSON] не впустили до дитини так як він не попередив про свій приїзд та в зв'язку з тим, що позивачки на той момент не було дома. Крім того, постійно стверджує, що вона не спілкувалася з батьком дитини весь цей час, а в судовому засіданні повідомила суду, що спілкувалася з батьком своєї дитини і на слідуючий день після його візиту за місцем проживання в квартирі. Тобто, суд вважає, що відсутня винна поведінка батька, оскільки він не ухиляється від виховання дитини, але через об'єктивні причини не має змоги виховувати дитину. Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON]- батька позивачки, так як він спочатку стверджує, що йому не відомо про те, що відповідач намагався відвідати сина в грудні 2009 року, а потім дає відповідь на запитання доньки з яким пакетом був відповідач у цей день. Судом також встановлено, що відповідно до довідки Центру поштового зв'язку від 15.05. 2009 р. [PERSON] перераховувалися суми в розмірі 500 грн. на ім'я [PERSON] 14 травня 2009 року [PERSON] звернулася з заявою до Ізмаїльського РВ УМВС України в Одеській області щодо встановлення місцезнаходження її чоловіка - [PERSON] Тобто, відповідач після звернення позивачки до органів внутрішніх справ, а саме, з 15 травня 2009 р. по теперішній час сплачує добровільно аліменти на утримання сина [PERSON], що підтверджено також позивачкою в судовому засіданні. [PERSON] звернулася з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] лише в 2010 р. Згідно висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації від 25.11.2009 р. з 02.12.2007 р. [PERSON] з родиною не проживає, в вихованні та утриманні сина участі не приймає: матеріально не допомагає, станом здоров'я, життям дитини не цікавиться. Тому, відповідно до п.п. 1,2 ст. 164 СК України орган опіки та піклування прийшов до висновку щодо доцільності та відповідаючого інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] Ч.6 Ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, в якому вказано, що [PERSON] в утриманні сина участі не приймає та матеріально не допомагає, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач з травня 2009 року по теперішній час добровільно надає кошти на утримання своєї дитини. За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно характеристик [PERSON] проявив себе як відповідальний та добросовісний робітник. За характером стриманий, дисциплінований, тактовний, сторониться конфліктних ситуацій. В характеристиці Кам'янського навчально-виховного комплексу Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 26.02. 2010 р. зазначено, що [PERSON] уважний, доброзичливий, вимогливий, тактовний, справедливий вчитель, який вмів «Знайти ключик» до кожної дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідач винен в тому, що не забрав сина з пологового будинку, почав сплачувати аліменти тільки після того, як позивачка звернулася в органи внутрішніх справ, щодо його розшуку та не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, але в зв'язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх необдуманих вчинків, дитина має знати своїх батьків, а також відповідач добровільно приймає участь в утриманні дитини та позитивно характеризується і є докази того, що йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed