Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

у жовтні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 3000 грн. на відшкодування матеріальних збитків, які він поніс у зв'язку з пошкодженням автомобіля, та 5000 гривень моральної шкоди. Зазначив, що 2 серпня 2006 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), унаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль «Фольксваген». У процесі судового розгляду позивач збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 5140грн. матеріальної шкоди, 5 тис.грн. на відшкодування моральної, витрати на проведення експертизи в розмірі 688 грн. і 101грн. судового збору. Позивач у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 194). Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на відсутність вини відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими суду доказами, суд визнає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. В958 ХК 46 РШ8, відповідач - автомобіля [NUMBER]. Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 2 серпня 2006 року, підтверджується матеріалами адміністративної справи №3-2445/06, порушеної за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] Постановою від 19 вересня 2006 року провадження у справі закрите у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу без встановлення вини учасників. Вина відповідача [PERSON] встановлена висновком призначеної судом автотехнічної експертизи від 18 грудня 2006 року (а.с.50-53), яка стала підставою для часткового задоволення позову рішенням Малинського районного суду від 13 червня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2008 року. Проте ухвалою Верховного Суду України від 23 вересня 2009 року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції скасовані і справа направлена на новий розгляд з причини самовільної зміни експертом вихідних даних під час проведення експертного дослідження та відмови судами у задоволенні клопотання відповідача про і призначення повторної автотехнічної експертизи (а.с. 183-184). Відповідно до ч.І ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ч.З ст.10, ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При повторному розгляді даної справи відповідач відмовився від призначення повторної автотехнічної експертизи. Не заявив такого клопотання та не надав будь-яких доказів в підтвердження вини відповідача і позивач. Опитані судом за клопотанням відповідача свідки [PERSON]. [PERSON], [PERSON] ствердили, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії самомго позивача, які не відповідали вимогам Правил дорожнього руху. Згідно вимог ч.І ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.І ст.1188 цього кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За наведених обставин встановити вину відповідача у спричиненні позивачеві майнової та моральної шкоди неможливо.

Outcome: dismissed