Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Березань про зобовязання перерахування та виплати пенсії. В судовому засіданні позивач підтримав позов, уточнивши його та пояснив суду, що він являється особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та є інвалідом 2 групи захворювання, яке повязане з впливом аварії на ЧАЕС. Відповідач нараховує та виплачує йому пенсію у відповідності з вимогами постанови КМУ №523 від 30.05.1997 року, що суперечить ст.54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де зазначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою по 2 групі не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. 30.04.2010 року він звернувся до відповідача з вимогою нараховувати йому основну пенсію у відповідності з ст.54 вказаного Закону, та додаткову у відповідності з вимогами ст.50 зазначеного Закону, однак йому в цьому було відмовлено. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що при призначенні пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Пенсійний фонд України керується постановою Кабінету Міністрів від 28.05.2008 року №130. З 01.07.2001 року додатково було підвищено рівень пенсії відповідно до постанови КМУ № 654 від 16.07.2008 року, а тому вимоги викладені в позовній заяві вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) і йому встановлено 2 групу інвалідності у звязку із захворюванням, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС. У відповідності з ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими… по 2 групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. 30.04.2010 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Березань з вимогою про нарахування та виплату йому основної пенсії у розмірі, передбаченому ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії у відповідності з вимогами ст.50 вказаного Закону, однак йому в цьому було відмовлено. Я вбачається з матеріалів справи позивачу, основний розмір пенсії виплачується в сумі, що не відповідає вимогам ч.4 ст. 54 вказаного Закону. Крім того, відповідачем в належному розмірі не виплачується і додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, яка у відповідності з ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1- інвалідам другої групи повинна становити 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державно влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи вбачається, о з 01 січня 2008 року УППФ у м.Березань позивачу нараховувалась та виплачувалась пенсія відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2007 р. №107 VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2009 року, №654 від 16.07.2008 року. Між тим, Положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61,62,63,66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інша нормативно-правові акти, яким скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). Виходячи з положень статті 152 Конституції України положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2007р. №107-VI «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто з 22.05.2008 року. Представник відповідача заявила прохання розглядати позовні вимоги [PERSON] по перерахунку пенсії в строки, встановлені статтями 256-257 ЦК України. Згідно вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. На думку суду положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є загальновідомими, позивач міг довідатись про порушення його права з моменту виплати йому пенсії в розмірі меншому, ніж встановлено названим Законом, будь-яких доказів в підтвердження поважності причини пропущення трирічного строку на звернення до суду за період часу з січня 2005 року по 18.06.2007 року судом не встановлено, а тому підстав для задоволення вимог позивача в цій частині не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed