Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт свого батька [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений Довговільською сільської радою 21 липня 2006 року. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за життя її батько неодноразово висловлював бажання залишити належний йому житловий будинок саме їй. В той же час після смерті батька позивач дізналась про посвідчений ним заповіт на користь відповідача [PERSON] Вважає, що при посвідченні вказаного заповіту волевиявлення батька не було вільним, оскільки на час посвідчення заповіту батьку перебував у хворобливому стані, і посвідчив заповіт під примусом [PERSON] та його родичів. В судовому засіданні позивач, допитана за правилами допиту свідків, підтримала позовні вимоги, пояснила, що її батько [PERSON] за життя обіцяв залишити свій будинок саме їй, що він неодноразово підкреслював у розмовах. Разом з тим, під тиском та впливом своєї сестри, матері відповідача [PERSON], батько підписав заповіт на його користь, що на думку [PERSON] Л, суперечить дійсній волі батька. Крім того, враховуючи, що батько зловживав спиртними напоями, вважає, що він не усвідомлював зміст та значення своїх дій при посвідченні заповіту. Просила суд задоволити позов, визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений Довговільською сільською радою 21.07.2006 року. Представник Довговільської сільської ради заперечив проти позову, пояснив, що посвідчення заповіту [PERSON] відбулось з дотриманням вимог закону. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову, пояснив, що будь-якого тиску на [PERSON] при посвідчення ним заповіту він не вчиняв, дядько сам виявив бажання заповісти йому будинок, оскільки [PERSON] та його сім»я допомагали дядькові. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] пояснила суду, що за життя брат [PERSON] був нормальною здоровою людиною, будь-якими психічними розладами не страждав. Після розлучення з дружиною брат проживав одиноко, його рідні діти, в т.ч. і позивач [PERSON] батьком не цікавились, будь-якої допомоги йому не надавали. В той же час вона та її син [PERSON] всіляко допомагали братові по господарству та в побуті. [PERSON] сам, добровільно, без будь-якого примусу, виявив бажання скласти заповіт на користь [PERSON], сам пішов до сільської ради, де і посвідчив заповіт. Твердження про психічні розлади та неадекватність [PERSON] є надуманими і неправдивими, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, у відповідності до ст.60 ЦПК України обовязок доказування обставин, на яких ґрунтується позов чи заперечення до нього, покладається на сторони. Разом з тим, позивачем не надано достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Судом встановлено, що 21 липня 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Довговільської сільської ради. За умовами даного заповіту [PERSON] заповів все належне йому майно [PERSON]. 23 січня 2009 року [PERSON] помер, і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав. Як вбачається зі ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним, і не відповідало його волі. Разом з тим, в ході судового розгляду судом не встановлено жодної із обставин, які б свідчили про нікчемність чи недійсність заповіту, складеного [PERSON] Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона як посадова особа сільської ради здійснює нотаріальні дії, в т.ч. і посвідчує заповіти громадян мешканців с.Довговоля. За зверненням [PERSON] літом 2006 року нею було записано з його слів та посвідчено заповіт на користь [PERSON] Свою волю [PERSON] висловив чітко, самостійно. Перед посвідченням заповіту [PERSON] прочитав надрукований текст заповіту та особисто власноручно підписав його у присутності [PERSON] Після цього заповіт було посвідчено та внесено до реєстру. В момент складення заповіту та його посвідчення [PERSON] був цілком адекватним, в стані алкогольного спяніння не перебував, сторонніх осіб при складенні та посвідченні заповіту не було. Сестра [PERSON] [PERSON] дійсно приходила в сільську раду запитати, що необхідно для складення заповіту, однак безпосередньо при складенні та посвідченні заповіту остання присутньою не була. Доказів, які б спростували, ці пояснення свідка, позивачем суду не надано. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги письмові докази заповіт [PERSON], оглянутий в судовому засіданні реєстр нотаріальних дій Довговільської сільської ради за 2006 рік, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено 21 липня 2006 року з дотриманням встановленого порядку, вказаний заповіт відповідає вимогам стст.1247, 1251 ЦК України. В ході судового розгляду справи не здобуто жодних доказів того, що дієздатність [PERSON] була обмежена, що він був визнаний недієздатним, або що він за життя страждав будь-якими психічними розладами, алкоголізмом чи іншими захворюваннями, які могли би вплинути на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Також не надано суду доказів того, що в день посвідчення заповіту 21 липня 2006 року [PERSON] перебував у будь-якому хворобливому стані. Зокрема, з довідки, виданої Володимирецькою районною поліклінікою №1215 від 16.07.2009 року вбачається, що [PERSON] не перебував на обліку в лікарів нарколога та психіатра. З огляду на це, суд приходить до висновку, що [PERSON] був наділений правом складати заповіт, як це вбачається зі ст.ст.1233, 1234 ЦК України. Доводи позивача про те, що [PERSON] та члени його сім»ї примусили [PERSON] скласти заповіт на користь відповідача, не знайшли свого підтвердження, і повністю спростовані показаннями свідка [PERSON] Позивач [PERSON] пояснила, що батько мав бажання заповісти майно в її користь. Ці пояснення позивача підтверджено свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в своїх показаннях зазначали, що [PERSON] в розмовах дійсно говорив, що залишить будинок доньці [PERSON]. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, при вирішенні питання про недійсність правочину суд приймає до уваги волевиявлення особи безпосередньо в момент його вчинення. Оскільки, як вже зазначалось, [PERSON] вільно, без стороннього впливу, не перебуваючи під впливом помилки, обману, насильства чи у хворобливому стані, 21 липня 2006 року особисто розпорядився належним йому майном на випадок своєї смерті в користь [PERSON], підстав для визнання заповіту недійсним суд не вбачає. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed