Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

13.03.2008р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ПП «Ніколь ТВ» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 18541,21 грн., моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн., судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 385,41 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30,00 грн. та витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивачкою зазначено, що завдані пошкодження належного їй автомобілю «Фольцваген», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував її чоловік [PERSON], сталися внаслідок зіткнення на вул. Клочківській у місті Харкові з автомобілем «ЗІЛ 130», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував працівник відповідача по справі - приватного підприємства «Ніколь ТВ» Шалагін'ВТГ., при цьому, її автомобіль стояв і не рухався, а автомобіль відповідача почав рухатися та наїхав на стоячий автомобіль. ДТП сталося з вини відповідача внаслідок невиконання останнім, вимог п.15.7. ПДР України, що підтверджує постанова суду про притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності. Просила заявлений позов задовольнити в повному обсязі. 31.03.2009р. позивачкою подано уточнену позовну заяву до приватного підприємства «Ніколь», третя особа- Шалагін В.Г. про стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 18541,21 грн., моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., а також усіх понесених позивачкою судових витрат: судового збору 385,41 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ 30,00 грн. та вартості оплат послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн. При цьому, у якості відповідача було змінено на приватне підприємство «Ніколь». 26.11.2009 р. позивачкою подано уточнену позовну заяву до відповідача приватного підприємства «Ніколь», третя особа- Шалагін В.Г. про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28307,59 грн., яка складається з вартості поновлювального ремонту автомобілю в сумі 27333,17 грн., оплати проведених експертних висновків в сумі 417,33 грн. та 557,09 грн., моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., оплати вартості послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн., суми судового збору у розмірі 483,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120,00 грн. В судовому засідання представник позивачки підтримала заявлений позов із врахуванням уточнень до нього та просила його задовольнити в повному обсязі на підставі тих обставин, викладених в позові. Представник відповідача ПП «Ніколь» проти заявленого позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. В обгрунтування своїх заперечень пояснив, що чоловік позивачки припаркував свій автомобіль у забороненому місці, чим порушив правила дорожнього руху України. Якщо б позивач дотримувався правил дорожнього руху України та не паркував автомобіль у місцях не призначених для стоянки і не було б дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини відповідача не визначено, шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля, визначено неналежним чином, в зв'язку* з чим просив в задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог. Третя особа в судові засідання не з'являвся, причину неявки суду не повідомляв. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана Довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19.11.2007 року чоловік позивачки - [PERSON], який керував транспортним засобом «Фольцваген Джетта», державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №088112 від 22.03:2006 р., зупинився на автомобільній мийці, яка розташована по вул. Клочківській у місті Харкові. Автомобіль марки «ЗІЛ 130», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить приватному підприємству «Ніколь» під керуванням водія [PERSON], зупинився на підйомі. Останній не впевнився, що це було безпечним, внаслідок чого його автомобіль почав рухатись та наїхав на стоячий автомобіль «Фольцваген Джетта», що належить позивачці. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2007 р. ДТП сталося у результаті невиконання водієм [PERSON] вимог п.15.7. Правил дорожнього руху України за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України та призначено стягнення у вигляді штрафу у дохід держави в сумі 34,00 грн. Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП позивачка по справі є належним власником транспортного засобу «Фольцваген ДжетТа», державний реєстраційний номер [NUMBER] і є належним позивачем у справі, а відповідач ПП «Ніколь» є належним власником транспортного засобу «ЗІЛ 130», державний реєстраційний номер 21709 ХАі. Як представником відповідача так і самим відповідачем доказів у спростування належності транспортного засобу, яким керував водій [PERSON] на момент скоєння останнім ДТП, іншій, ніж ПП «Ніколь», особі за належною правовою підставою, суду не надано. Відповідно до висновку спеціаліста автотоварознавця Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON] Міністрества юстиції України від 07.12.2007 р. за №11162 [PERSON] автомобілю, що належить позивачці завдана матеріальна шкода, яка становить 18127,88 грн. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 14.10.2009 р. за №7937 [PERSON] зарахуванням ушкоджень, встановлених висновками спеціаліста від 07.12.2007 р. №11162, автомобілю, що належить позивачці, завдана матеріальна шкода, яка складає 27333,17 грн. При цьому, висновки цієї судової експертизи відрізняються від попереднього висновку від 07.12.2007 р., що обумовлене зміною цін на запасні частини автомобілю та зміною вартості нормо-часу робіт щодо ремонту КТС. Крім того, позивачка понесла додаткові витрати, пов'язані зі сплатою за проведення автотоварознавчого дослідження та судової експертизи в сумах: 417,33 грн. та 557,09 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Представник відповідача при запереченні проти заявленого позову оспорював відповідність виниклих пошкоджень на автомобілі позивачки обставинам дорожньо-транспортної пригоди, однак при признаенні і проведенні автотоварознавчої експертизу він не надав ніяких доказів, які б спростовували висновки експертизи. Посилання представника відповідача на те, що транспортний засіб позивачки знаходився в невстановленому для зупинки місці на автомобільній мийці, не скасовує вину водія [PERSON] у порушенні ним Правил дорожнього руху України та завданні матеріальної шкоди майну позивачки, так як вину останнього встановлено постановою Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.12.2007 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності. Очевидним є факт, що порушення [PERSON] не мело причинного зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, тому ці його дії не можуть бутирозцінені, як груба необережність і не впливає на розмір завданої позивачці шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, збереженням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, що цю діяльність здійснює, та інших осіб. За змістом з ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ані відповідачем ані його представником не надано суду доказів, що спростовують вину відповідача у скоєній дорожньо - транспортній пригоді та розмір завданої майну позивачки шкоди. Тому, суд вважає ці обставини доведеними, а позов в цій частині, таким, що підлягає задоволенню у встановленому судом розмірі. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно із ч.1,4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Моральна шкода не зв'язана з розміром відшкодування матеріальної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодувується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За змістом п.9 Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 4000,00 гривень. В її обгрунтування вона посилається на те, що ДТП внесла суттєві корективи у життєдіяльність позивачки, вона була змушена на протязі довгого часу чекати робітників державної автоінспекції, іздити на місце проведення експертизи, постійно іздити та користуватися громадським транспортном (поки її автомобіль знаходився на ремонті після ДТП), позивачка зазнала моральні страждання, понесла збитки немайного характеру, внаслідок ДТП вона була позбавлена можливості реалізації свого морального задоволення- користуватися та їздити на автомобілі. Суд вважає очевидним факт душевних страждань позивачки з приводу протиправного пошкодження належного їй майна - автомобіля. Однак позивачкою не надано доказів на підтвердження ступеню і характеру її моральних страждань. Ті обставини, на які вона посилається, як на підставу завдання моральної шкоди, нею не підтверджені відповідними доказами, як і не підтверджено, які це мало для неї наслідки. З-за відсутності доказів про ступень і характер завданої позивачці моральної шкоди суд позбавлений можливості визначити розмір цієї шкоди, тому відмовляє у задоволенні її позовних вимог в цій частині за відсутністю достатніх доказів. Суд також вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь оплати вартості послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн. також не підлягають задоволенню, бо представником позивачки не надано суду обгрунтування понесених позивачкою расходів, з чого саме вони складались, жоден процесуальний документ, який знаходиться у матеріалах справи, не складено представником позивачки - адвокатом, а складений самою позивачкою, бо на ньому стоїть її підпис. Тому, суд вважає ці вимоги такими, що не доведені. Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню сума завданої матеріальної шкоди у підтвердженому розмірі на 27333,17 грн., а також відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені і документально підтверджені витрати на оплату автотоварознавчого дослідження та судової експертизи у розмірах 417,33 грн. та 557,09 грн., а всього 28307,59 грн. Крім того, стягненню на користь позивачки з відповідача підлягає сума судового збору у пропорційному відношенні до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 273,33 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 120,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.22, 23, 1166,11167, 1187 ЦК України,

Outcome: partial