Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

[PERSON] 04 вересня 2009 року звернулася до суду з позовом до відповідача інспекції ДАБК у Дніпропетровській області про визнання права власності на обєкт нерухомості гараж та зобовязання вчинити певні дії. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання посилалася на те, що рішенням виконкому та управління звязку (куди відносився їх житловий будинок) [PERSON] надано житло і дозволено збудувати гараж, гараж збудовано, він знаходиться в гаражному комплексі по вул. Телевізійній, 1 Г м. Дніпропетровська; будинок прийнято в експлуатацію, а гараж згодом побудовано позивачем і передано [PERSON], яка і стала ним користуватися, володіє цим гаражем тривалий час, але належним чином документи про право власності оформлені про це не були; [PERSON] звернулася в БТІ для проведення інвентаризації обєкту нерухомості і отримання технічного паспорту на вказаний гараж, 09 грудня 2009 року отримала технічний паспорт, але їй рекомендовано питання про право власності на гараж вирішити в судовому порядку. Просила визнати за нею право приватної власності на гараж № 10 загальною площею 18.6 кв. м., розташований в гаражному комплексі в м. Дніпропетровську по вул. Телевізійній, 1 Г та зобовязати відповідача в передбаченому законом порядку вирішити питання про введення в експлуатацію вказаного гаражу, задовільнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача інспекції ДАБК у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (в матеріалах справи міститься розписка), в своєму листі на адресу суду проти позову частково заперечував (заперечував проти зобовязання їх ввести обєкт в експлуатацію), визнав позовні вимоги частково (стосовно права власності) і просив винести рішення на розсуд суду по закону без участі їх представника. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб Дніпропетровської міськради та КП ДМБТІ ДОР в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (в матеріалах справи містяться розписки). Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому міськради та належної проектної документації було збудовано житловий будинок № 1 Б по вул. Телевізійній м. Дніпропетровська. Рішенням № 997 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03 листопада 1958 року було затверджено акт державної комісії від 15 жовтня 1957 року про введення до експлуатації вказаного житлового будинку на 8 квартир та дозволено мешканцям будинку збудувати гаражі. [PERSON] та інші мешканці вказаного будинку збудували гаражі, утворився гаражний комплекс. Позивач користується своїм гаражем, гараж утримується та сплачуються необхідні платежі. 09 грудня 2009 року позивач отримала в КП ДМБТІ технічний паспорт на вказаний гараж, розпорядженням № 1098-р Дніпропетровського міського голови від 10 листопада 2009 року індивідуальному гаражу позивача, що розташований в гаражному комплексі по вул. Телевізійній, 1 Г, присвоєно свою адресу вул. Телевізійна, 1 Г (колишня вул. Телевізійна, 1 Б), але право власності йому рекомендовано встановити шляхом звернення до суду. Таким чином, у зв'язку з тим, що своєчасно позивач не оформила правовстановлювальних документів на гараж через органи МБТІ, які б свідчили про право власності на вказаний гараж, позивач не має можливості в повному обсязі використати своє право власності (в повному обсязі володіти, управляти, розпоряджатися власністю). Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Засобом захисту якого згідно до ст.16 ЦК є визнання права та примусове виконання обовязку в натурі. Фактично цей гараж є власністю позивача, бо був збудований за її грошові кошти з дозволу відомства та органів місцевого самоврядування. Таке ж право, згідно до вимог ч. 1 ст. 8 ЦК (аналогія закону) передбачено ч. З ст. 384 ЦК України відповідно до якої у випадку викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Судом встановлено, що саме з дозволу виконкому та управління звязку (у відомстві якого знаходився вказаний житловий будинок) було збудовано капітальний гараж за власні кошти позивача, останній володіє гаражем на підставі рішення виконкому та дозволу відомства про будівництво гаражу. Підтвердженням цього є довідки управління звязку. Крім того, позивач в установленому порядку отримав технічний паспорт на вказаний гараж. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що гаражний комплекс, в якому знаходиться спірний гараж, не заперечує і клопоче про визнання права власності на вказаний гараж за позивачем; виконані роботи по будівництву гаража не протирічать вимогам закону і проводились з відома гаражного комплексу, управління звязку та органів місцевої влади з дотриманням будівельних та інших необхідних норм; зустрічні позовні вимоги не заявлені; інших спадкоємців або претендентів немає, гаражний комплекс на гараж не претендує; оформити документи на спірний гараж позивач в іншому передбаченому законом порядку не може; ніяким іншим чином вирішити питання немає можливості. Тому, у звязку з необхідністю узаконити вищевказаний обєкт нерухомості позивач вимушений звернутися з позовом до суду. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. При таких обставинах суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на гараж № 10 загальною площею 18.6 кв. м., розташований в гаражному комплексі в м. Дніпропетровську по вул. Телевізійній, 1 Г та зобовязати інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в передбаченому законом порядку вирішити питання про введення в експлуатацію вказаного гаражу, право власності на який визнається за [PERSON] Таким чином, позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, вони є обгрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved