Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-15 00:00:00

28.05.2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області незаконними, зобовязати відповідача вчинити дії щодо перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги до 5го травня за 2009-2010 роки в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача вчинити дії щодо перерахунку і виплати щорічної допомоги на оздоровлення 2007-2008 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат та за 2009 рік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом війни ІІІ групи з 24.03.2009 року і був особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії з 2004 року. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, ІІ категорії, і в розмірі 4 мінімальних заробітних плат - як інваліду ІІІ групи і учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та відповідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5го травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІІ групи. Водночас позивач отримував вказані допомоги не в повному обсязі. Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ і I категорії та щорічної разової допомоги як інваліду війни; вважають, що їх дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених законами України про державні бюджети на відповідні роки, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18.03.2009 року, Постановою КМУ №299 від 07.04.2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Для розгляду позову сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] є інвалідом війни ІІІ групи з 24.03.2009 року, що підтверджується копією посвідчення і довідкою МСЕК (а.с.7-8), є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕС ІІ категорії з 04.03.2004 року по 23.03.2009 року, І категорії з 24.03.2009 року, що підтверджується копіями посвідчень. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірах: інвалідам ІІІ групи в розмірі 4 мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Інвалідам війни ІІІ групи, відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року щороку до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Ч.2 ст.95 Конституцією України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України. Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення, згідно із п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року №489-V. Зупинення ст.48 даного закону на 2007 рік, передбачене п.30 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007. Редакцію ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачені положенням розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008. Частинами 2 та 3 ст.152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2007 року в розмірі 100 гривень та 18 червня 2008 року в розмірі 100 гривень позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням змін, які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Положення ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто до дня проведення відповідних виплат позивачу. Кошти, виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконними актами змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України. Вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону, що діяла до 01.01.2007 року, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань передбачено, що інвалідам війни ІІІ групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 380 гривень. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня. Посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.2005 року №562 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на виконання ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допомог. Відповідно до заперечень відповідача 10 червня 2009 року позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення лише в розмірі 189 гривень 60 гривень, що не відповідає розміру 4 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», відповідно до ч.4 ст.48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому дані вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача стосовно перерахунку і виплати йому щорічної разової грошової допомоги за 2010 рік, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Постановою КМУ №299 від 07 квітня 2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2010 році виплата разової грошової допомоги особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 420 гривень. З заперечень відповідача вбачається, що щорічна разова грошова допомога за 2010 рік була виплачена позивачу в квітні 2010 року в розмірі 420 гривень згідно вищевказаної постанови. Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» надано право Кабінету Міністрів України в 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Але слід зазначити, що ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 70 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік». У 2010 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, виходячи з розміру мінімальної пенсії. Діючими ж є норми законів, які чітко встановлюють розмір допоміг. Відповідно до ч.4 ст.9 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що відповідають Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позовні вимоги щодо нарахування і виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 і 4 мінімальних заробітних плат. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, що також гарантується ч.2 ст.46 Конституцією України. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають саме ч.5 ст.13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не положення постанов КМУ, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Як вже було зазначено вище, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у звязку з чим позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги за 2009-2010 роки підлягають задоволенню. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки підлягають задоволенню. Суд визнає безпідставним посилання відповідача на те, що розпорядники бюджетних коштів проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами. Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, в предмет судового захисту входять порушені права, свободи і охоронювані законом інтереси особи. Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача звільнено від сплати державного мита. Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved