Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

16 вересня 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь : збитки в розмірі 3 194, 50 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 355, 92 грн., витрати, понесені по оплаті держмита та інформаційно- технічного забезпечення в розмірі 171 грн. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, керуючи власним автомобілем, скоїв наїзд на автомобіль, що належить позивачеві, в результаті чого йому були спричинені збитки та завдана моральна шкода. Факт наїзду та вина відповідача у ДТП визнані в судовому порядку , а саме -постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2006 р. у справі № 3-14055/2006. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник, яка діє за довіреністю, у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково на суму 2759, 37 грн. (про що надали суду письмові заперечення на позов) та просили суд в задоволенні вимог позову, які стосуються стягнення з відповідача збитків в розмірі 435, 14 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що автомобіль позивача на момент ДТП вже мав пошкодження заднього лівого крила, а руйнування скла вітрового вікна автомобіля позивача не викликане ДТП, відтак, витрати на відновлення цих агрегатів автомобіля позивача не підлягають стягненню з відповідача. Також заперечував щодо стягнення з нього моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку самого факту спричинення моральної шкоди та її розміру. Просив звернути увагу суду на той факт, що під час ДТП автомобіль, що належить позивачу, стояв на стоянці збереження транспорту, сам позивач був відсутній. Відповідач також звернувся до суду з клопотанням щодо зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню з нього, враховуючи його матеріальне становище, а також те, що він не працює та є пенсіонером. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача дослідивши докази , надані ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень , вивчивши матеріали справи в сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому суд виходив із наступного. Судовим розглядом справи встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними у справі доказами. 20.09.2006 року близько 09 год. відповідач, керуючи автомобілем, скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 2106 (д. н. Д 65-90 ХА), що належить позивачеві та який в момент наїзду був розташований на автостоянці Політ, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська. В результаті цієї ДТП автомобілю позивача були спричинені механічні ушкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2006 р. у справі № 3-14055/2006, відповідача, у звязку із його наїздом на автомобіль ВАЗ 2106 (д.н. [NUMBER]), що належить позивачеві, визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з висновком спеціаліста автотоварознавця Харківського НДІСЕ ім. Засл. професора [PERSON] № 10818 від 26.12.2006 р. розмір збитків, спричинених позивачеві, як власнику автомобіля ВАЗ 2106 (д. н. Д 65-90 ХА), складає 3194, 51 грн. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що діями відповідача під час ДТП була завдана шкода майну позивача у вигляді його автомобіля ВАЗ 2106 (д. н. Д 65-90 ХА), відтак, відповідач, як особа, яка завдала шкоду, має відшкодувати спричинену позивачу шкоду в повному обсязі. Відповідач не заперечував того факту, що шкоду позивачеві завдано з його вини, а лише посилався на відсутність причинного зв»язку між його діями під час ДТП та пошкодженням заднього лівого крила автомобіля позивача, а також між його діями під час ДТП та руйнуванням скла вітрового вікна автомобіля позивача. Суд погоджується з вказаними запереченнями відповідача, оскільки з матеріалів висновку спеціаліста автотоварознавця Харківського НДІСЕ ім. Засл. професора [PERSON] № 10818 від 26.12.2006 р. та наданих додатково відповідачем фотознімків вбачається, що пошкодження заднього лівого крила автомобіля позивача не були викликані ДТП, оскільки за їх розташуванням та зовнішнім виглядом вбачається те, що згадані пошкодження вже були присутні на час ДТП (наїзду відповідачем на автомобіль позивача). Суд також не встановив, що під час ДТП від 20.09.2006 року відбулося руйнування скла вітрового вікна автомобіля позивача. Відтак, вартість відновлення цих частин автомобіля позивача не підлягає стягненню з відповідача. З пояснень відповідача , наданих під час розгляду справи, та які не були спростовані позивачем вбачається, що після ДТП з боку відповідача позивачу було запропоновано в якості компенсації спричиненої суми сплатити грошові кошти в сумі, еквівалентній 300 доларам США або провести ремонтні роботи. На вказану пропозиції позивач не погодився. Суд погоджується із запереченнями відповідача стосовно необгрунтованості стягнення з нього моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, у встановленому ст. 10 ЦПК України порядку, належних доказів, які б засвідчували факт спричинення моральної шкоди позивачеві та її розмір. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, позивачем було замовлено виготовлення висновку, за який проведено оплату в розмірі 355,92 грн, що підтверджено документально. Такими чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті експертного висновку та судові витрати. Клопотанням відповідача щодо зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню з нього, враховуючи його матеріальне становище, а також те, що він не працює та є пенсіонером, не підлягає задоволенню, тому стороною, яка заявила таке клопотання, не надано доказів на підтвердження вказаних фактів. На підставі викладеного,

Outcome: partial