Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати, що кредит по кредитному договору № 11328729000 від 04 квітня 2008 року отриманий в інтересах сімї і зобовязати [PERSON] сплатити 50% кредиту по зазначеному договору. В позові Позивачка зазначає, що 12 квітня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом в м. Львові, спільних дітей з відповідачем вони не мають. Мотивуючи свої вимоги позивачка посилалася на те, що в період шлюбу вони з відповідачем вели підприємницьку діяльність і розвивали свій бізнес. За для цього 04 квітня 2008 року, за усною згодою відповідача, позивачка оформила від свого імені кредит на суму 30 000,00 доларів США для сумісного користування ним в розмірі 50% кредитної суми кожному. Гроші, які були отримані за кредитним договором, позивачка разом з відповідачем використали для розвитку спільної на той час підприємницької діяльності, а саме купили товар. З травня 2009 року, у звязку з економічною кризою, спільна підприємницька діяльність позивачки та відповідача перестала приносити дохід і змоги належно виконувати кредитні зобовязання за кредитним договором не стало. Зі слів представника позивачки - [PERSON], далі продовжувати вже приречену на банкрутство підприємницьку діяльність не було сенсу і товар, який залишився не проданий, між сторонами по справі було поділено порівну. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги. На підтвердження своїх вимог вона також посилалася на те, що на момент отримання і користування кредитними коштами відповідач не працював, а ПП „ВЕЛКАМ, директором якого був [PERSON] взагалі не працювало і не приносило доходу. З цього приводу судом був зроблений запит до ДПІ м. Львів про надання про розмір доходу ПП „ВЕЛКАМ та гр. [PERSON] в період з квітня 2007 року по травень 2009 року, на який прийшла відповідь з ДПІ у Личаківському районі м. Львова про те, що ПП „ВЕЛКАМ взагалі не звітується і відомостей про дохід в базі даних зі 2007-2009 р. немає. Таким чином, суд робить висновок, що на момент отримання кредиту позивачкою та протягом часу в який кредитні кошти використовувалися, відповідач не мав особистого доходу, як наслідок разом з [PERSON] на сімейні потреби використовував кредити кошти. При цьому позивачка вказує, що по закінченню спільного сімейного підприємництва, вони з відповідачем поділили порівну товар, який був придбаний з отримані позивачкою кредитні кошти. Після цього відповідач, зі слів позивачки відмовився платити свою 50% частку по кредиту і весь дохід, отриманий від продаж зазначеного товару використовував на власні потреби. Також, позивачка зазначає, що [PERSON] постійно приймав участь і всіляко допомагав їй в отриманні кредиту, надав банку довідку про свої доходи для приєднання кредитної справи та підтвердження платоспроможності сімї. Відповідач в судове засідання жодного разу не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомляв. З місця проживання останнього прийшла відмітка з пошти про те, п ^адресат вибув. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, відповідач, місце проживання (перебування роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. 02 червня 2010 року було опубліковане відповідне оголошення в газеті „Урядовий курєр, але в судове засідання відповідач так і не зявився. Представник третьої особи - АКІБ „Укрсиббанк в судовому засіданні поясни; що з позовними вимогами не згодна, так як вважає, що відповідач не повинен виконувати зобовязання, які вчинялися його дружиною, а також пояснила, що нотаріальне погодження чоловіка АКІБ „Укрсиббанк не вимагав і надав кредит особисто [PERSON] під заставу нерухомого майна. При цьому представник AF „Укрсиббанк зазначила, що шлюб між позивачкою та відповідачем укладений вже після укладення кредитного договору. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість і задоволення позову, виходячи з наступного. Пункти 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11 розяснюють, що при поділі майна враховуються також борги подружжя правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одни подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо май одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно п. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України щодо обєкта права спільної сумісної власності, яким може бути доход, одержаний одним з подружжя, та спираючись на ст. ЦК України «якщо з умов договору...не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто, виконання зобовязання може бути покладено боржником на іі особу. У цьому разі кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване боржника іншою особою». З цього випливає, що зобовязання [PERSON] перед [PERSON] сплатити 50 % кредиту носить цілком законний характер. На підставі ч. 2 ст. 23 КпШС, при здійсненні одним з подружжя угод з управління розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого, отже презумпція згоди другого з подружжя. Судом встановлено, що відповідач не ініціював питання про визнання кредитного договору укладеного між позивачкою та АКІБ „Укрсиббанк недійсним, як наслідок погоджувався з вчиненням такого правочину його дружиною в інтересах сімї.

Outcome: approved