Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок злочину посилаючись на те, що 04.09.2006 року внаслідок винних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої їй були спричинені тілесні ушкодження. Вина відповідача встановлена постановою суду про застосування до останнього амністії та звільнення його від кримінальної відповідальності. Відповідальність відповідача про заподіяння шкоди здоровю третім особам була застрахована, внаслідок чого в подальшому третьою особою HACK «Оранта», було відшкодовано матеріальну шкоду позивачу, у звязку з чим вимоги майнового характеру до відповідача та третьої особи HACK «Оранта» у позивача відсутні. Проте позивач просить відшкодувати останній моральну шкоду, яку було завдано відповідачем, оскільки з час\\ дорожньо-транспортної пригоди, останнім не було вжито жодних заходів для надання допомоги позивачу у лікуванні, відповідач постійно ухилявся від спілкування з позивачем, не переймався її станом здоровя, хоча внаслідок його винних дій, позивач отримала тілесні ушкодження, які потягли за собою встановлення інвалідності позивачу по життєво. Крім того, замість того, щоб залагодити свою вину, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, де оставив під сумнів дії позивача щодо виконання нею правил дорожнього руху в Україні і протягом тривалого часу розгляду справи в суді, остання вимушена була доводити свою правоту, вислуховувати обурливі для неї вислови на її адресу тощо, що постійно призводило до погіршення її -морального стану, душевних хвилювань та страждань, тому просить відшкодувати ї моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 60000 грн. Крім того, позивач просить відшкодувати їй судові витрати посилаючись на те, що протягом розгляду справи, вона була вимушена звертатися до фахівців у галузі права за відповідною правовою допомогою, внаслідок чого нею було сплачено 2195 грн. 02 коп. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] особисто винна у дорожній транспортній пригоді, оскільки порушила правила дорожнього руху, а саме переходила дорогу у невстановленому для цього місці, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху. В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримав з підстав зазначених вище, а також пояснив, що через винні дії [PERSON] [PERSON] була спричинена шкода, яка полягає у лікування внаслідок нервового зриву, мовленого порушенням кримінальної справи її розгляду тощо, у звязку з чим він вимушений лікуватися і лікування в свою чергу було коштовним, оскільки [PERSON] є інвалідом III групи. постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи, на що витратив 152000 грн. 00 коп. Крім того, представник [PERSON] зазначив, що внаслідок зазначеної ситуації [PERSON] переніс душевні страждання, зумовлені думками про вище вказану подію, яка відбулась не з його вини і його стресовий стан постійно погіршувався, у звязку з чим він просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. [PERSON] та її представник проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що застосування до [PERSON] амністії є нереабілітуючою обставиною і його вина встановлена. Крім того [PERSON], особисто виявив бажання застосувати до нього дію вказаного закону, проте це не звільняє його від відповідальності відшкодувати шкоду. Також представник [PERSON] зазначила, що у разі наявності в діях [PERSON]ГІ. порушення правил дорожнього руху України, останнього мало бути виправдано, проте постановою суду, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності і встановлена його вина, а отже в діях [PERSON]ГІ. будь які порушення місця не мали. Вислухавши пояснення [PERSON], представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2008 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п.п. «е», «ж» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року за поданням слідчого погодженим з прокурором. Постановою встановлено, що [PERSON] 04.09.2006 року близько 18 год.50 хв., керуючи автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по проїзній дорозі вул. Горлівська в напрямку проїзної частини вул. Вербицького в м. Києві, в порушення вимог п. 2.3 б, 10.2, 101.1 правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не переконався, що його виїзд на проїзну частину вул. Вербицького буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу пішоходу [PERSON], яка переходила дорогу, внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на те, що застосування амністії на підставі постанови суду є нереабілітуючою обставиною, в силу ч. 2 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні», яка визначає, що амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком чи рішенням суду, а постанова суду по кримінальній справі є процесуальним документом постановленим іменем України і вважає за необхідне у даному випадку застосувати до даних правовідносин аналогію закону, визначивши, що постанова про застосування до [PERSON] амністії, а зокрема встановлені у ній обставини є обов'язковими для розгляду даної справи, про цивільно - правові наслідки дій останнього. Доводи представника [PERSON], про те що останній погодився на амністію, оскільки бажав швидше завершити неприємний для нього процес, суд вважає неспроможними, так як і доводи про те, що [PERSON] визнав свою вину частково, про що зазначено у постанові, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію» від 19.07.2007 року, який був застосований до [PERSON], визначено, що застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений, підсудний або засуджений заперечує проти цього, а отже суд приходить до висновку про те, що останній погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності за не реабілітуючої підстави і постанову в подальшому не оскаржував з будь яких підстав. Крім того, з зазначеної постанови не вбачається, що вище вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини [PERSON], також в матеріалах справи не має відомостей що відносно останньої з цього приводу була порушена кримінальна справа або складено адміністративний протокол за ст. 127 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху пішоходами, у звязку з чим суд вважає, що доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і підстав передбачених ст. ст. 1166, 1167 ЦК України для відшкодування [PERSON] матеріальної та моральної шкоди не встановлено, оскільки вина [PERSON] у вчиненні вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди відсутня. Разом з тим з урахуванням вище наведеного, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до медичних документів, які містяться в матеріалах справи вбачається, шо в результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], [PERSON] тривалий час лікувалася і станом на 2008 рік рівень її здоровя, який був до дорожньо-транспортної пригоди та отриманням травм не відновлений. Крім того, [PERSON] на час розгляду справи встановлена пожиттєва інвалідність внаслідок спричинених травм в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки з вказаних документів вбачається, що після неї, остання лікувалась, проте відновити її стан здоровя не виявилося можливим. Суд вважає такі підстави достатніми для того, щоб зробити висновок про реальну наявність у [PERSON]. через такі обставини значних нею моральних, душевних страждань, що з свого боку також були зумовлені ігноруванням протягом тривалого часу з боку [PERSON] відповідних проблем [PERSON], які він і спричинив, безвідповідальне ставлення до ситуації, що сталася, відсутність намагань допомогти та підтримати, а ні у моральному а ні у матеріальному плані, а також ухилення протягом тривалого часу від такої допомоги, тривалим судовим розглядом, протягом якого [PERSON], вимушена неодноразово переживати неприємні події дорожньо- транспортної пригоди, встановленням їй інвалідності і приходить до висновку про те, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000 грн. і такий розмір буде достатнім для задоволення пережитих нею. моральних страждань. Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Такий розмір встановлюється ПКМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, яка визначає, що така компенсація виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Відповідно до договорів, квитанцій про оплату правової допомоги, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що розмір останньої 2195 грн. 02 коп., не перевищує граничного розміру встановленого законом, з урахуванням розміру мінімальних заробітних плат встановлених Законами України «Про державний бюджет» на час здійснення відповідних оплат, а тому такі вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, представником [PERSON], який заперечував проти стягнення таких судових витрат не було надано контррозрахунку на обґрунтування своїх заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved