Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Закритого акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк, в якому просив визнати незаконним збільшення процентної ставки за кредитною угодою № 0708/26 від 16 серпня 2007 року, визнати недійсними умови кредитної угоди, які передбачають можливість банку збільшувати розмір відсоткової ставки та односторонньо змінювати умови угоди. Позов обґрунтував нормами статей 651, 1056-1 ЦК України, зазначив, що оскаржувані положення угоди є несправедливими до нього як позичальника, порушують його права та законні інтереси, встановлені ст.ст. 18, 21 Закону України „Про захист прав споживачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, доповнивши його вимогою про зобовязання відповідача здійснити перерахунок сум виплат за кредитною угодою, виходячи з розміру 18% річних, визначених домовленістю сторін на час укладення угоди. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк [PERSON] позову не визнав, зазначивши про правові підстави повноважень банку підвищувати в односторонньому порядку розмір процентної ставки, посилаючись на ст. 651 ЦК України, яка дозволяє змінювати умови угоди в односторонньому порядку та за згодою сторін. Крім цього посилався на пряму дію в часі норми 1056-1 ЦК України та непоширення її на правовідносини, що виникли до набрання чинності цією нормою. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши документи і матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Кредитною угодою № 0708/26, укладеною між сторонами 16 серпня 2007 року, передбачене зобовязання відповідача надати позивачу кредит в сумі 900000 грн., а відповідача до 11 серпня 2014 року повернути кредит, проценти та винагороду в порядку і строки, визначені графіком. Позичальник зобовязався сплачувати відсотки в розмірі 18% річних. Згідно п. 2.3.1 кредитної угоди банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні конюнктури грошових ресурсів в Україні. При цьому банк за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить графік погашення кредиту, відсотків та винагороди. Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку Цивільний кодекс України доповнений статтею 1056-1, згідно положень якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Цим же законом статтю 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" доповнено частиною четвертою, згідно якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами за винятком випадків, встановлених законом. Судом приймаються до уваги заперечення представника відповідача про пряму дію в часі норми закону, який визначає нікчемність умов договору про збільшення процентної ставки банком в односторонньому порядку. Оскільки така умова погоджувалась сторонами до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI, застосовувати положення закону про її нікчемність з часу укладення немає правових підстав. Разом з тим, листом від 8 січня 2009 року відповідач попередив позивача про зміну з 1 лютого 2009 року відсоткової ставки за кредитною угодою в розмірі 30% річних. Сторони не заперечували обставин нарахування позивачеві відповідачем такого розміру відсотків після 1 лютого 2009 року та ненадання позичальнику нового графіка погашення кредиту. Суд вважає за можливе застосовувати положення Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI про нікчемність умови угоди з моменту набрання чинності цим законом. Вимога позивача про визнання незаконним збільшення відповідачем процентної ставки та зобовязання відповідача здійснити перерахунок сум виплат за кредитною угодою, виходячи з розміру 18% річних, визначених домовленістю сторін на час набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI, по-суті є вимогою про застосування наслідків нікчемності окремої частини правочину, як це визначено ч. 5 ст. 216, ст. 217 ЦК України і відповідає визначеним ст. 16 ЦК України способам захисту цивільних прав, а тому підлягає задоволенню. З огляду на це вимога позивача про визнання недійсним підпункту 2.3.1 договору не підлягає задоволенню, оскільки в силу ст. 215 ЦК України визнання нікчемної умови право чину недійсною судом не вимагається. Статтею 651 ЦК України передбачена можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним підпункту в) підпункту 2.3.3. кредитної угоди не може бути задоволена, така умова є загальною по відношенню до спеціальної умови, визначеної підпунктом 2.3.1 угоди, не поширюється на правовідношення щодо порядку зміни відсоткової ставки, а стосується порядку одностороннього розірвання та зміни договору з підстав, визначених ст. 651 ЦК України, була погоджена домовленістю сторін і не суперечить закону. З огляду на це судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо застосування вимог ст. 651 ЦК України в обґрунтування правомірності підвищення процентної ставки. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 216, 217, 651 ЦК України, Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку,

Outcome: partial