Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 12 травня 2010 року вимоги позивача [PERSON] в частині вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду та залучено Фонд... до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилається на ті обставини, що в період з 1986 року пропрацював на шахті «Ювілейна» Відкритому акціонерному товаристві «Суха Балка» - підземним гірничим робітником, електрослюсарем, прохідником, гірничим робітником очисного забою, прохідником з веденням вибухових робіт. В 2007 році звільнився на пенсію. Згідно Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.02.2007р., протокол №355, йому було встановлені професійні захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень 1 ступені (пиловий бронхіт 1 ступені, емфізема легень 1 ступені), загострення середнього ступеню важкості. Вібраційна хвороба 1-2 ступені з синдромом полірадикулонейропатії, переважно на шийному рівні з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, дистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, деформація артозу ліктьових суглобів, дрібних суглобів кистей та трофічне порушення кистей. Зазначив, що було складено Акт розслідування професійного захворювання - № 10 від 03.03.2007 р. Згідно пункту 17 Акту причиною професійних захворювань є робота на протязі 21 року в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони та вібрації. Згідно пункту 19 Акту винними є підприємство ВАГ «Суха Балка». Згідно висновку МСЕК від 28.03.2007 року йому первинно було встановлено 50% втрати працездатності (35% по вібрації і 15% по ХОЗЛ). Повторний огляд відбувся 29.04.2008 року втрата працездатності була підтверджена в розмірі 50%. При наступному переогляді від 20.04.2010р. встановлено 50% втрати працездатності та признано інвалідом 3 групи. Позивач вважає, що саме з вини підприємства - відповідача, він втратив значний відсоток професійної працездатності, являється інвалідом, по причині вищезазначеного він переносить фізичні страждання, а звідси і моральні переживання, які проявляється в наступному: навіть при незначних фізичних навантаженнях виникають приступи кашлю, постійно відчуває важкість та біль у грудній клітці, постійно турбує біль у плечових, ліктьових суглобах, відчуває біль і обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта. Із-за отримання професійних захворювань він з кожним роком все частіше звертається за медичною допомогою. При таких обставинах у нього змінився рівень життєвої діяльності, він змушений прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Позивач просить поновити пропущений ним строк для звернення з позовною заявою до суду. Позивач зазначив , що йому було встановлено первинно втрату працездатності в березні 2007р., про своє право позивачу стало відомо у 2009 році, однак, у зв»язку із періодичним знаходженням його на стаціонарному лікуванні, ним було пропущено строк для звернення з позовною заявою до суду, тому і пость його поновити. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в сумі 250 000 гривень та просить стягнути з відповідачів солідарно за спричинену моральну шкоду. У судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки суд не сповіщено. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила щодо можливості розгляду справи за відсутністю її довірителя, оскільки останній, за станом свого здоров»я не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надав їй, як представнику усі повноваження що передбачені законодавством України. Також, представник позивача заявила клопотання, в якому просила суд, залишити позовні вимоги без розгляду, в частині відшкодування моральної шкоди з Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і профзахворювань в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в розмірі 125 000 грн. Позовні вимоги до ВАТ « Суха Балка » підтримує у повному обсязі, просить поновити строк звернення до суду та стягнути 125 ОООгривень за спричинену моральну шкоду. При цьому послалась на обставини вказані в позовній заяві та просить при винесені рішення врахувати - що з вини підприємства позивачу заподіяна шкода здоровю , він втратив 50 відсотків професійної працездатності безстроково, є інвалідом третьої групи, йому 44 роки і він постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами, зазначила, що професійні захворювання змінили рівень життєвої діяльності, йому необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Також пояснила, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично-допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів , в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані профзахворювання. Просить поновити пропущений строк, встановлений для звернення з позовною заявою до суду. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», належним чином сповіщений про день та час розгляду справи у судове засідання не з»явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Фонду... - [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Стаття 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так із огляду наданої трудової книжки позивача встановлено, що з 10.03.1986 року він пропрацював на шахті «Ювілейна» Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» - підземним гірничим робітником, електрослюсарем, прохідником, гірничим робітником очисного забою, прохідником з веденням вибухових робіт. В 2007 році звільнився на пенсі (а.с.6-9). [PERSON] характеристики умов праці Жовтневого району № 246 від 17.11.2005р. (а.с.15-16) вбачається, що на робочому місці позивача були перевищення гранично допустимих норм праці, а саме запиленості повітря робочої зони та вібрації - локальна-117-120 дБ при гранично - допустимій нормі 112 дБ; запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного діоксиду кремнію кристалічного від 10 до 70%: 3,2-7,7мг/м3 при гранично - допустимій концентрації 2,0 мг/мЗ протягом 35,0-75% зміни. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання-№ 10 від 03.03.2007 р. (а.с. 10-11), який складений комісією в складі представників: відповідача ВАТ «Суха Балка», санітарно-епідеміологічної станції Жовтневого району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань, клініки Українського НДІ промислової медицини, встановлено, що згідно пункту 17 Акту... причиною професійних захворювань є робота на протязі 21 року в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони та вібрації. Згідно пункту 19 Акту винними в отриманні позивачем професійних захворювань являється підприємство ВАТ «Суха Балка». Згідно висновку МСЕК від 28.03.2007 року (а.с. 13) позивачеві первинно встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати працездатності: 35% по вібрації і 15% по ХОЗЛ. Повторний огляд відбувся 29.04.2008 року (а.с. 12,14) втрата працездатності була підтверджена в розмірі 50%. Та третя група інвалідності. При наступному переогляді від 20.04.2010р.(а.с.55) підтверджено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Наступний переогляд 01.03.2011р.. Лікарями зазначене протипоказано: важка фізична праця; пил та вібрація. Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово (21 раз) знаходився на лікуванні в 8 - й міській лікарні та в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини міста [PERSON], де тривалий час перебував на стаціонарному та проходив амбулаторно лікування. Відповідно медичних документів лікарями рекомендовано: постійне спостереження терапевта та невропатолога, приймати антибіотики, проходити лікування в санаторіях пульманологічного профілю (а.с. 18-39). Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Так, суд вважає, що не може погодитися із тими обставинами, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищували гранично-допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійними захворюваннями, винним в отриманні позивачем професійних захворювань є відповідач. Від професійних захворювань позивач втратив працездатність в розмірі 50 %, являється інвалідом 3 групи. Від професійних захворювань позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійних захворювань порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи відповідача ВАТ «Суха Балка» про те, що він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли у березні 2007 року, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 717-У скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІУ. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 [PERSON] України. Враховуючи те, що у законодавстві, яке регулює данні правовідносини, відбувалися зміни, а також те, що позивач є інвалідом, кожний рік проходить стаціонарно лікування, фізично страждає та морально переживає від отриманих ним професійних захворювань , суд вважає , причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто - 125 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, а саме 50% втрати професійної працездатності, наявність встановленої у нього 3-ї групи інвалідності, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у професійному захворюванні позивача. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача - 50% , стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, наявність у нього 3-ї групи інвалідності, а також той факт, що з 01.06.2009 року мінімальна заробітна плата становить 625 грн., а оскільки сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі ЗІ 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 28.03.2007 року, від дати встановлення стійкої втрати працездатності в наслідок профзахворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року Про позовну давність, відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.З ст.22 [PERSON] України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно Рішення КСУ України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов»язків, полягає на підприємства заподіявши таку шкоду, зазначена норма також зазначена у вимогах ст.. 237- 1 КЗпП України та ст.. 1167 ЦК України. А також, враховуючи ті обставини, що втрату працездатності позивачу було встановлено лише 28 березня 2007 року, а про право на звернення до суду із питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу стало відомо лише у 2009 році. Крім того, за наслідками повторних оглядів від 29.04.2008 року та 20.04.2010 року 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності були підтверджені, крім того, за цей час позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, а саме 9 разів, що підтверджено письмовими матеріалами справи, суд поновлює позивачу строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, у судовому засіданні, на підставі ст.. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст.. 60 ЦПК України доказів суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, пропорційно до розміру позовних вимог, що задоволені судом, а саме: судовий збір в сумі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 07.50 грн., відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України та Постанови КМУ від 21.12.2005 року за № 1258. Позивача по справі звільнити від сплати судових витрат на підставі ст.. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито'' та вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial