Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин та зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Щорської районної державної адміністрації здійснити перерахування та виплатити йому недоплачену допомогу на оздоровлення за 2004-2009 роки, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, так як відповідач виплату допомоги на оздоровлення у 2004-2009 роках проводив в значно менших розмірах. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] відсутні, від них надійшла заява в якій вони просять суд розгляд справи проводити у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні відсутній, від нього надійшла заява відповідно до якої Управління праці та соціального захисту населення просять суд розглянути справу без участі їх представника та надали свої заперечення проти позову [PERSON] Заперечуючи проти задоволення позову відповідач посилається на те, що він не мав права проводити зазначені виплати у будь-який спосіб та у розмірах, окрім тих, що передбачені законами України про державний бюджет на відповідний рік. У 2004-2009 роках компенсаційні виплати, які розраховувались виходячи із мінімальної заробітної плати були призупинені Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. Одноразову компенсацію позивачу було нараховано відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім того позивач звернувся до суду лише у 2010 році, вважають що ним пропущений трирічнии строк в частині вимог про стягнення ГрОШОЕ допомоги. Пропущення строку звернення до суду є підставою ДЛЯ ВІДМОВІ: задоволенні позову ( ст. 267 ЦК України) на чому наполягає Управління праці та соціального захисту населення Щорської райдержадміністрації. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовь заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] має статус учасника ліквідан: наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом 2 груп; захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває н: обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Щорському районі Чернігівсько області і відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримав у 2004 - 2009 роках щорічну допомогу на оздоровлення в меншому розмірі за кожний рік ніж передбачено законодавством. Позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу на оздоровлення в сумі: в 2004 році - 21,50 грн.; в 2005 році - 21,50 грн., в 2006 році - 90 грн.; в 2007 році - 100 грн.; в 2008 році - 90 грн.; в 2009 році - 90 грн. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» а саме частиною четвертою ст. 48 цього Закону передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам II групи - пять мінімальних заробітних плат. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-У, мінімальна заробітна плата з 01.07.2007 - 30.09.2007 склала 440 грн. Відповідно до п. 30 ст. 71 цього Закону, дію ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2007 рік зупинено. Постановою Кабінету Міністрів Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення : учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС - 100 грн. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6- рп/2007 положення статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45. 46, статей 98, 101, 103, 111 та положення ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними). Відповідно до п. п. 11, п. 28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Україні /107-6 від 28.12.2007 року/ текст статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було змінено та визначено, що річна допомога на оздоровлення лачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10- 2008, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо іовідності Конституції України ( конституційності) окремих положень ст. 65 ділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2 пункту 3 розділу 3 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих ів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 100 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та з внесення змін до деяких законодавчих актів України ( справа щодо предмета змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п. 11 п. 28 зділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення ін до деяких законодавчих актів України». Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші авові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, рачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення ю їх неконституційність. Тобто з 22.05.2008 року є неконституційними внесені зміни Законом сраїни «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-6 від 28.12.2007 року, щодо ст. 48 ікону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали іаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи з наведеного на час свалення даного рішення, є чинною та підлягає застосуванню до спірних завовідносин ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, а постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 зку зі змінами та доповненнями в редакції Закону України «Про внесення змін а доповнень до Закону України « про статус і соціальний захист громадян, які остраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року № 30/96-ВР, Законів України № 563-ХІУ від 25.03.1999 р., та № 2638-ІІІ від 1.07.2001 р. Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України, Рішення конституційного Суду України є обов'язковими для виконання на території України, остаточним і не можуть бути оскаржені. Виходячи з приписів частини другої статті 152 Конституції України та іати ухвалення Конституційним Судом України рішення, відповідач, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, їкі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року, зі змінами та доповненнями, повинен був здійснити нарахування та виплату позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення в 2008 році в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органі державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові ососг зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, не\-передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається із матеріалів справи, щорічна допомога на оздоровлення була виплачена позивачеві в розмірі згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд не може погодитись з такими виплатами позивачеві, що ґрунтуються; на вищевказаній Постанові КМУ, оскільки відповідно до п. 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиних органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, а саме ст. 48 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». Відповідно до частини 5, 7 статті 48 Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Статтею 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рі від 26 грудня 2008 року № 835-УІ встановлено наступні розміри мінімальн заробітної плати, з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати - 605 грн., з 1 квітня 2009 року - 625 грн., з 1 липня 2009 року - 630 грн., з 1 жовтня- 2009 року - 650 грн., з 1 листопада 2009 року - 744 грн. на місяць. Таким чином нарахування та виплати повинні бути здійснені відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, але з врахуванням відповідачем при здійсненні перерахунку вже виплаченої суми одноразової компенсації допомоги за 2007, 2008 та 2009 роки. Не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та здійснити виплату щорічної грошової допомоги на оздоровле за 2004, 2005 та 2006 роки, оскільки позивачем пропущений загальний строк позовної давності. Відповідач у своєму запереченні наполягає на застосуванні позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати при зверненні до суду в розмірі 37 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. потрібно віднести за рахунок держави, оскільки сторони відповідно до Декрету КМУ від 21.01.1993 року № 7- 93 «Про державне мито» мають пільги щодо сплати державного мита.

Outcome: partial