Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

Позивачі звернулися до відповідача з позовами про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення недоплачених, сум, передбачених ст. 37, 39, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Позови ухвалою суду обєднані в одне провадження. Позивачі посилаються на те, що вони - [PERSON] є потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи, [PERSON] є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом 2 групи, [PERSON] є потерпілим він наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії, постійно проживають на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи, учасникам JIHA на ЧАЕС 1986 року виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Допомога на оздоровлення відповідачем сплачена [PERSON] та [PERSON] у розмірі 120 грн. кожному щороку. Крім того, згідно ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачам, як особам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства розмір 40% від мінімальної заробітної плати. їм же виплачувались кошти, які значно менші за ті, які повинні були виплачуватись, а саме по 2 грн. 10 коп. щомісяця кожному. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, а саме в зоні добровільного гарантованого відселення проводиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Однак передбачені цією статтею кошти позивачкам [PERSON] та [PERSON] виплачувались у сумах, встановлених постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 37, 39, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачі вважають неправомірними. Позивачі просять визнати дії відповідача неправомірними та стягнути недоплачені суми. У судове засідання сторони не з*явились, про день і час слухання справи повідомлені вчасно. Позивачі написали заяву, що позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати без їх участі на підставі наявних доказів. При цьому уточнили позовні вимоги і просили визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача недоплачені кошти, передбачені ст. 37, 38 Закону за період з липня 2007 року. Представник відповідача позовних вимог не визнав, написали письмове заперечення, і просять справу розглядати без їх участі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником JIHA на ЧАЕС 1986 p., інвалідом 2 групи, потерпілий 1 категорії, [PERSON] є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи, [PERSON]. є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС З категорії, що підтверджено відповідними посвідченням, довідками МСЕК ( у [PERSON] та [PERSON]В.). Позивачі проживають в [INFO], яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 3 зони радіоактивного забруднення (зони добровільного гарантованого відселення), отримують відповідні виплати за проживання на цій території, які виплачуються відповідачем. Вимоги позивачок [PERSON] та [PERSON] щодо перерахунку та стягнення доплати за роботу на території радіоактивного забруднення задоволенню не підлягають, оскільки вони працюють, і отримують ці доплати по місцю роботи, правовідносин з відповідачем щодо нарахування та проведення цього виду виплат з відповідачем не мають. У судовому засіданні не бажали змінювати позовні вимоги та притягати до участі у справі своїх роботодавців. Том 1 частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян^ постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачам [PERSON] та [PERSON] інвалідам 2 групи, потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії гю виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення - у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх прожив* органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначаєтьсі момент виплати. Відповідно до виданих відповідачам (УПСЗН) довідки позивачу [PERSON] Г була виплачена допомога на оздоровлення у розмірі 120 грн. за 2007 рік у березні 2007 року| 2008 рік - у травні 2008 року, за 2009 рік у листопаді 2009 року, [PERSON] за 2008 рік у по 2008 року, за 2009 рік - у листопаді 2009 року. Позовні вимоги щодо допомоги на оздоровлені» 2007 рік пред*явлені поза межами строку позовної давності, на застосуванні якого наповні відповідач. А позовні вимоги за 2008 та 2009 роки мають бути задоволені, оскільки розмір вид не відповідає нормам ст. 48 Закону. Згідно ст.ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачам, як особам, які проживають на тьериторії посиленого добровільного гарантованого відселення має виплачуватися щомісячна громадян допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництві особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Познва чвиплачувались кошти у розмірі 2 грн. 10 коп., як це передбачено постановою КМУ України \\г від 26.07.1996 року. З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає роз*яснення порядку за стосу b Закону, і аж ніяк не встановлює розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі. Постановами № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12 07.2005 року встановлено конкорі розміри щорічної допомоги на оздоровлення та щомісячної допомоги у зв*язку з обмеженим споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господармо в твердих грошових сумах, що суперечить Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який встановив р:\\ допомоги як величину кратну мінімальній заробітній платі. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України | урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої вик щ законами України визначаються права і свободи людини і громадянина ( п.1) та основі соціального захисту і п.6). Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місце самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який закону менший ніж той, що встановлений ст. 37, 48 Закону, є неправомірною. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави ( ст.3), права і свободи людині невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законі; з внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи, громадян, їх зміст обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основи Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк). Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, п: компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофі не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювань суспільних відносин. За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасувань - звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод. Враховуючи те, що постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року згідно з як позивачам виплачувались грошова компенсація у звязку з обмеженням споживання порядок місцевого виробництва, № 562 від 12.072005 року щодо розміру щорічної допомоги оздоровлення прийняті без урахування змін щодо розміру мінімальної заробітної плат встановленої на 2009 рік, а також того, що Закони мають пріоритетну дію над урядові нормативними актами, тому позови у цій частині слід задовольнити частково, оскілки позивачами [PERSON] та [PERSON] невірно визначений при розрахунку у позовних вимогах розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги на оздоровлення): визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачені суми допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та щорічної допомоги на оздоровлення. Законами України Про Державний бюджет України на 2007 та 2008 роки до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були внесені зміни, відповідно до яких розмір грошової допомоги встановлювався КМУ. Проте ці зміни Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.200 року та 22.05.2008 року були визнані неконституційними. Отже, у період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року та з 01 01.2008 року по 22.05.2008 року відповідачем правомірно виплачувались суми у розмірах, передбачених постановою КМ України, отже в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 37, 39, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: partial