Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

В квітні 2010 року в суд надійшов позов [PERSON] до Колективного підприємства - перукарні «Аманда»» про стягнення 3699,23 грн. розрахункових коштів та 1700,00 грн. моральної шкоди. В позовній заяві зазначено, що позивачка, перебувала в трудових стосунках з відповідачем і на підставі поданої заяви, 31.12.2009 року звільнена з роботи за власним бажанням (ст.38 Кодексу законів про працю України). В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, у день звільнення, їй не виплачені належні розрахункові кошти, а саме: заробітна плата і допомога по тимчасовій непрацездатності, що складає 1671,38 грн. Згідно ст. 1 17 КзПП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, підприємство, установа чи організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить з розрахунку середнього заробітку 675,95 грн.. а час затримки 3 місяці, всього 2027,85 грн. Крім того, затримкою виплати розрахункових коштів позивачка була позбавлена звичного способу життя, що потягло душевні хвилювання, зусилля, кошти та час, при тому, що вона є інвалідом 3 групи, чим завдана моральна шкода, яку вона оцінює у вказану позовом суму. Письмових заперечень відповідача суду не надано. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності в зв'язку з хворобою, повністю підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача, будучи повідомленим про судовий розгляд у встановленому порядку судовою повісткою та через оголошення в газеті в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення судового розгляду справи не надавав. За згодою позивача вважається за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних доказів. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав. Сукупністю досліджених в справі доказів та пояснень встановлено, що позивачка перебувала у трудових стосунках, працюючи у колективному підприємстві - перукарні «Аманда» та 31.12.2009 року звільнена з роботи, на підставі поданої заяви, за власним бажанням (ст.38 Кодексу законів про працю України). В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, у день звільнення, позивачці не виплачені належні кошти розрахункові кошти, а саме: заробітна плата за листопад-грудень 2009 року в сумі 1351,90 грн. та допомога по тимчасовій непрацездатності в сумі 319,48 грн. А також, в порушення вимог ст.83 КЗпП України, при звільненні їй не нарахована і не виплачена компенсація за дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то належні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги звільненим працівником про розрахунок. Згідно ст. 117 КзПП України, у разі невиплати з вини підприємства належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Оцінюючи зазначені вимоги, розрахунки та докази сторони позивача, відповідно до положень ст.10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України, при відсутності наданих відповідачем письмових заперечень проти позову, суд вважає їх доведеними, обгрунтованими, такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі на суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з розрахунку середньоденного заробітку від місячного 675,95 грн. за період із 31 грудня 2009 по 31.03.2010 року, що складає 2027,85 грн. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодування моральної шкоди власником чи уповноваженим ним органом працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи доводи та докази позивачки в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку про часткову доведеність неправомірних дій відповідача щодо затримки виплати розрахункових коштів, що потягло душевні хвилювання, зусилля, кошти та час, при тому, що позивачка є інвалідом 3 групи, має потребу в лікуванні, чим порушені законні трудові і майнові права позивачки. Оцінюючи надані докази і встановлені обставини, суд вважає розумним доцільним часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 700 гривень, саме така грошова компенсація моральної шкоди доцільна для поновлення порушених прав та інтересів позивача. Судові витрати в справі у відповідності ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 47,116,117,232,233,237-1,238 КЗпП України,

Outcome: partial