Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання дій органу державної влади, державної виконавчої служби в Одеській області протиправною, зобовязання державного казначейство виплатити матеріальну шкоду у розмірі 121 428 грн. та моральну шкоду 32400 грн., завдану Департаментом Міністерства юстиції по виконанню рішень. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що з позовних вимог не вбачається, які права та законні інтереси позивача порушив начальник відділу державної виконавчої служби [PERSON], якими саме діями чи бездіяльністю [PERSON] порушив права та інтереси позивача, крім того, не надано жодних доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2004 р., який набрав законної сили 8.4.2004 р., був засуджений до позбавлення волі строком на пять років шість місяців за ст. 185 ч. 3, 185 ч.4, 185 ч. 5 КК України [PERSON], з якого на користь потерпілого в кримінальній справі [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 7580 грн. Відповідно до довідки Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області № 4/4982 від 13.08.2008 року, боржник відбував покарання в Ладижинській виправній колонії УДДПВП України у Вінницькій області з 29.08.2004 року по 2.06.2008 рік та вибув за адресою: м. Одеса, пр-т. [PERSON][ADDRESS]. За інформацією начальника першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів було закінчене 20.09.2004 р. - відповідно до п.10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Згідно з інформацією начальника першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.9.2009 р., виконавчий документ за період з 1.1.2005 р. по 7.8.2007 р. до виконання не надходив. Постановою № В-2/889 від 22 серпня 2007 року головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу - виконавчого листа за № 1- 300/04, виданого Київським районним судом м. Одеси 21.08.2007 р., - підставі п. 4 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», - предявлення виконавчого документу до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення, оскільки боржник мешкає за адресою: м. Одеса, пр-т. [PERSON][ADDRESS], - у Київському районі м. Одеси. Державний виконавець - заступник начальника першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі [PERSON] 24.7.2008 р. склав акт відносно того, що з виходом на місце за адресою - пр-т. [PERSON][ADDRESS], в м. Одесі, майна, належного боржникові [PERSON], на яке може бути звернуто стягнення, не виявлено, боржник не працює, соціальної допомоги не отримує, транспортних засобів та об:єктів нерухомості за ним не зареєстровано. Постановою № В-6/40 від 5 серпня 2008 р. заступника начальника першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі [PERSON] виконавчий документ за № 1-300/04 Київського районного суду м. Одеси повернутий стягувачеві, якому розяснено його право повторно предявити виконавчий документ до виконання до 15 серпня 2011 року. Відповідно до абзацу 5 пункту 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N\~606-ХІV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач наполягає на розгляді справи стосовно саме вказаних ним відповідачів. Однак позивачем не надано суду доказів, що підтверджують спричинення матеріальної шкоди саме цими особами, які не мають безпосереднього відношення до виконання виконавчого листа. Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не доведено як факт спричинення йому моральної шкоди кимось із вказаних ним відповідачів, так і відсутнє обґрунтування її розміру. Суд не вбачає підстав для зобовязання державного казначейство виплатити позивачеві суму матеріальної шкоди у розмірі 121428 грн. та відшкодувати моралью шкоду в сумі 32400 грн.

Outcome: dismissed