Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що він є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога в період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року йому виплачувалася лише у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, незважаючи на те, що рішеннями Конституційного суду України № брп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007 та № 10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року, визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р„ якими зупинялась дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 41 розділу П Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змій до деяких законодавчих актів України. У зв'язку з цим просив зобов'язати відповідача здійсниш перерахунок та стягнути на його користь як дитині війни щомісячну соціальну допомогу за період з 01.08.2008 року по 30.04.2010 року в сумі 2308 гри. 00 коп., а також сплачені ним судові витрати. Позивач свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у його відсутність (а.с. 13). Відповідач надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також свої письмові заперечення (а. с. 15), в яких просив в позові відмовити виходячи з наступного: - згідно зі ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України. - виплата підвищення до пенсії у 2009-2010 р.р, дітям війни проводиться відповідно до вимог ч.І ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка ст.14 Закону Украйні, " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлена у розмірі у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму дія осіб, які втратили працездатність. Крім того зазначати, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлений відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, і питання щодо виплати цього підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже неможливим є і виконання відповідачем норми Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач V справі відноситься до категорії діти війни і як пенсіонер перебуває на обліку в ГІФУ (а.с. 7,8,9,10). Як вбачається з довідки Управління (а.с. 10), позивачу , як дитині війні, підвищення до пенсії виплачувалося у розмірах: у 2008 р. - у серпні-вересні - по 48, 20 грн., у жовтні-грудні - по 49 грн.80 коп., у січні-грудні 2009 р. - по 49 гри. 80 коп., у січні - квіті 2010 р - по 49 грн.80 коп. Разом з тим, в силу до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Констатулцєю України (ст. 46 Конституції України). В період заявлених позовних вимог ця правова норма була чинною, а тому підлягала застосуванню. Всупереч цьому , з 01 серпня 2008 року по 30 квітня 2010 року ПФУ нараховувало та виплачувало позивачу підвищення до пенсії у розмірах, встановленими постановою КМУ від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", а тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, не могли бути застосованими розміри такого підвищення, передбаченими зазначеною постановою, як такі, що суперечать сі,6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" У період за який позивач просить нарахувати та виплатити підвищення, розмір мінімальної пенсії за віком був встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року N 1058-1У, а тому цей розмір і слід застосовувати як розрахункову величину. Згідно ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"» з 1 липня 2008 р. прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність був встановлений у розмірі 482 гривні, з 1 жовтня 2008 р. - 498 гривень. Статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 - 00 грн., з 1 липня - 482 - 00 грн., з 1 жовтня - 498 - 00 грн., з 1 листопада - 573 гривні Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року N 1646-VI, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2010 року був визначений у розмірі 695 гривень. Статтею 52 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік від 27.04.2010 року № 2154 - VI прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, були визначений з 1 квітня 2010 року у розмірі 706 гривень. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, не можуть бути прийшле до уваги положення ч.З ст.28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим р частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Вищенаведене є підставою для висновку про те, що з 01.08.2008 р. по 30.04.2010 р. підвищення до пенсії як дитині війни позивачу повинно було нараховуватись та виплачуватись ГІФУ в розмірі, визначеному ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таке підвищення позивач вже було виплачено у відповідності до зазначеної статті Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 р. по ЗІ грудня 2007 р, та з 22 травня 2008 р, по 31 липня 2008 р. згідно постанови Путивльського районного суду від 11 березня 2009 р. (а.с.8). Що стосується позовних вимог про нарахування та стягнення недоплачених коштів то вони не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч,2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що одна із сторін є субєктом владних повноважень, а позивачем ставиться вимоги майнового характеру, то виходячи з наведеного і ст.ст.6,7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч.І ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які підлягають застосуванню у справах соціальних правовідносин і носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобов'язати провести перерахування та виплату належних сум відповідне до закону, а тому вимоги позивача відносно нарахування конкретної суми та її стягнення з відповідача не може суду задоволено. Таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати управління Пенсійного фонду України в Путивльського районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її на мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. І ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і провести відповідні виплати за період з 01 серпня 2008 року по 30 квітня 2010 року з урахуванням виплачених коштів за ці місяці. Відповідно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивача : 37 грн. витрат інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - з ПФУ, а 8 грн. 50 коп. судового збору слід компенсувати рахунок держави, так як у відповідності з дон. 34 ч.І ст. 4 Декрету КМУ "Про державне мито" від21.01.1993 р. N 7 із змінами, Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації звільняються від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved