Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 31.12.1959 року уклав шлюб з гр. [PERSON], від якого має двох повнолітніх дітей [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) Т.І. та [PERSON]. Матері чоловіка позивача [PERSON] за життя на праві власності належало домоволодіння № 79 ( раніше № 71), розташоване по вул. Орджонікідзе в смт. Варварівка Юр»ївського району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А, загальною площею 53,10 кв. м., житловою площею 36, 3 кв. м., допоміжною площею 16, 8 кв. м.; прибудови а-1; гаражу - Б ; бані Б 1 ; літньої кухні В; сараю В1; сараю в; сараю Г ; самовільно збудованого сараю Ж ; колонки питної 1 ; убиральні Д ; воріт 2-3 ; сараю Е ; огорожі 4-5 ; сараю К ; погрібу - пдВ, в якому позивач проживав разом зі своїм чоловіком та його матір»ю [PERSON] . 13.06.1995 року [PERSON] померла, при цьому за життя останньою, а саме 28.11.1994 року, було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповідала своєму синові [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді домоволодіння № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району. [PERSON] з тим, [PERSON], в силу своєї юридичної необізнаності, у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не подав , однак фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у спадковому будинку на час відкриття спадщини, вступивши в управління та володіння останнім. Інші спадкоємці, а зокрема рідна сестра [PERSON] - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), за прийняттям спадщини не зверталася. 28.01.2009 року чоловік позивача [PERSON] помер, при цьому після смерті останнього спадкоємцями першої черги є позивач по справі та діти померлого [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) та [PERSON]. Позивач є єдиним хто звернувся до [PERSON]»ївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району. [PERSON] з тим, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.08.2009 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння, у зв»язку з тим, що позивач не є спадкоємцем жодної з черг на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], незважаючи на факт прийняття спадщини у вигляді даного домоволодіння, її померлим чоловіком [PERSON]. Окрім того, на території даного домоволодіння розташований самочинно збудований сарай, зазначений в технічному паспорті під літерою «Ж», який відповідно до висновку відділу архітектури [PERSON]»ївської райдержадміністрації відповідає будівельним нормам та може бути узаконеним, при цьому останній розташований на земельній ділянці, що належить позивачеві та інтересів власників сусідніх домоволодінь не порушує. Посилаючись на ст. ст. 534, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 16, 204, 376, 386, 392, 1231, 1268, 1277, 1296 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 15, 27, 31, 130, 136, 137, 234, 256 ЦПК України позивач просив встановити факт прийняття [PERSON], померлим 28.01.2009 року, спадщини після смерті [PERSON], померлої 13.06.1995 року, визнавши за ним право власності на домоволодіння № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та право власності на самочинно збудований на території даного домоволодіння сарай під літерою «Ж». В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю , судові витрати по справі просила залишити за нею, про що надала суду заяву (ас.122). Відповідач по справі Варварівська сільська рада [PERSON]»ївського району в попереднє судове засідання не з»явилися, надали суду заяву про розгляд справи в попередньому судовому засіданні в їх відсутності, при цьому позовні вимоги визнали повністю (ас. 123). Третя особа по справі на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] в попередньому судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Треті особи по справі на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в попереднє судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, проти позовних вимог не заперечували, зазначивши, що за прийняттям спадщини після смерті як [PERSON] так і [PERSON] не зверталися та наміру звертатися не мають ( ас. ас. 61, 62, 120, 121). Представник третьої особи по справі на стороні відповідача без самостійних вимог КП Павлоградського МБТІ [PERSON] в попереднє судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому при вирішення справи покладався на розсуд суду ( ас. ас. 58, 59, 86, 87). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON]»ївська державна нотаріальна контора в попереднє судове засідання не з»явилися, надали суду телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, при цьому проти позовних вимог не заперечували (ас. 124). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання у відсутності не зявившихся осіб по справі, на підставі наявних у справі письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін, проти чого позивач та третя особа [PERSON] не заперечували в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача по справі [PERSON], третьої особи [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини: - згідно копії свідоцтва про одруження серія 1-УР № 528770 від 31.12.1959 року (ас. 20) позивач по справі є дружиною [PERSON], померлого 28.01.2009 року (ас.17). - згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю за № 253 від 20.10.1988 року, зареєстрованому в Павлоградському БТІ за № 5-62/252 20.10.1988 року, копія якого долучена до матеріалів справи (ас. 15), [PERSON] на праві особистої власності належить домоволодіння № 71 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського ( раніше Павлоградського) району Дніпропетровської області, при цьому згідно довідки Варварівської сільської ради [PERSON]»ївського району за № 646 від 30.06.2010 року, копія якої долучена до матеріалів справи (ас. 73), номер будинку, належний [PERSON] по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району , у зв»язку з інвентаризацією будинків змінювався з номера 69 на номер 71, а згодом на № 79. Відтак, в даний час даний будинок обліковується під номером 79. Згідно технічного паспорта на садибний ( індивідуальний) житловий будинок № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району, виготовлений на ім»я власника [PERSON] станом на 14.10.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи (ас. ас. 8-13 ), останній складається з житлового будинку А, загальною площею 53,10 кв. м., житловою площею 36, 3 кв. м., допоміжною площею 16, 8 кв. м.; прибудови а-1; гаражу - Б ; бані Б 1 ; літньої кухні В; сараю В1; сараю в; сараю Г ; самовільно збудованого сараю Ж ; колонки питної 1 ; убиральні Д ; воріт 2-3 ; сараю Е ; огорожі 4-5 ; сараю К ; погрібу - пдВ. В судовому засіданні встановлено, що в даному будинку позивач разом з померлим чоловіком [PERSON] проживав та був зареєстрованим з 1980 року і по теперішній час. Дане підтверджено в судовому засіданні наступними доказами: копією паспорта [PERSON] (ас.18,19) з відміткою про реєстрацію в будинку № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району; довідкою Варварівської сільської ради [PERSON]»ївського району № 926 від 09.10.2009 року та № 671 від 07.07.2010 року, згідно якої [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою [INFO], згідно погосподарської книги за 1980-1982 роки, з 1980 року і по день своєї смерті, а саме до 28.01.2009 року ( ас. 30, 116); довідкою Варварівської сільської ради [PERSON]»ївського району за № 221 від 25.02.2009 року , № 645 від 30.06.2010 року та № 672 від 07.07.2010 року , згідно якої на день смерті [PERSON] з останнім проживала та була зареєстрована в [INFO]ївського району його дружина [PERSON] з 1980 року та проживає там по теперішній час (ас. 31, 72, 117); копією по господарської книги за період 1980-1982 рік, згідно якої [PERSON] та [PERSON] станом на 1980 рік були зареєстровані та проживали [INFO] (нині 79) по вул. Орджонікідзе Юр»ївського району (ас. ас. 78-82 ). Дані обставини підтверджені в судовому засіданні також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що позивач разом зі своїм померлим чоловіком [PERSON] та свекрухою [PERSON] проживали в [INFO] з вісімдесятих років по день смерті [PERSON], при цьому позивач після смерті свого чоловіка до теперішнього часу проживає в даному будинку. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-КИ № 011225 від 14.06.1995 року, копія якого долучена до матеріалів справи (ас.16), [PERSON] померла 13 червня 1995 року. Згідно копії заповіту , складеного [PERSON] за життя та посвідченого 28.11.1994 року секретарем виконавчого комітету Варварівської сільської ради за реєстровим номером 89 (ас. 23 ), [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй і на що за законом вона матиме право на день смерті заповідала [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1- КИ № 263181 від 28.01.2009 року (ас.17), [PERSON] помер 28.01.2009 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в силу своєї юридичної необізнаності [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], при цьому вважав, що оскільки на його ім»я складено заповіт то звертатися до нотаріальної контори не має необхідності, при цьому будь-хто з інших спадкоємців, а зокрема сестра [PERSON] [PERSON] також до нотаріальної контори не зверталися. Дане підтверджено в судовому засіданні витягами зі спадкового реєстру ( заповіти / спадкові договори) ( спадкові справи), наданими [PERSON]»ївською державною нотаріальною конторою (ас. ас. 113, 114), з яких вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 13.06.1995 року до нотаріальної контори жоден зі спадкоємців не звертався; поясненнями [PERSON], викладеними в заяві про розгляд справи за її відсутності, де остання зазначила, що за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] не зверталася та звертатися не буде (ас. 33, 34, 62 ). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , в силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України спадкові правовідносини регулювались Цивільним Кодексом Української РСР від 18.07.1963 року (далі ЦК УРСР). Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одному чи декільком особам, які як входять так і не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Фактом прийняття спадщини є також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, що встановлюється за його паспортом, де мається штамп про його прописку в одному будинку зі спадкодавцем. Згідно п. 113 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5, що діяла на момент відкриття спадщини, доказом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном є довідки ЖЕО, ЖБК та виконавчих органів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним , довідки, квитанції про сплату податків або страхових внесків, записи у паспорті або будинковій книзі, які б свідчили про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, чи копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відтак, суд знаходить, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав та був зареєстрованим (прописаним) у спадковому будинку з 1980 року і по день своєї смерті, а в тому числі і на момент смерті спадкодавця, а отже вступив в управління та володіння спадковим майном, при цьому згідно рішення Варварівської сільської [PERSON]»ївського району від 14.04.1994 року « Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (ас. 26), [PERSON], що мешкав в с. Варварівка по вул. Орджонікідзе,71 (нині 79), відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 23.01.2002 року (ас. 27), була передана у приватну власність та постійне користування земельна ділянка для обслуговування даного жилого будинку. Беручи до уваги вимоги ст. 548 ЦК УРСР що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, суд приходить до висновку, що у спадкоємця, який прийняв спадщину, право власності на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї і таким чином вважає, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є [PERSON]. Дане також не протиріче ст. 1296 ЦК України в редакції 2004 року, згідно якої отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину , свідоцтва про право на спадщину є правом , а не обов»язком спадкоємця. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або заповітом в праві відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити , що відмовляється від спадщини на користь будь-кого з інших спадкоємців, закликаних до спадкування за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних та інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем своєї заяви не допускається. Вважається таким, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Таким чином, виходячи з обставин встановлених в судовому засіданні, а саме , що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла 13.06.1995 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги про встановлення факту прийняття останнім спадщини. Обставин, що свідчать про відмову [PERSON] від спадщини, в порядку передбаченому ст. 553 ЦК УРСР в судовому засіданні не встановлено. Згідно матеріалів спадкової справи № 103/2009 до майна померлого [PERSON] та додаткової спадкової справи № \~103/2009, копії яких долучені до матеріалів справи (ас. ас. 88-112 ), позивач по справі є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], при цьому останньому 05.08.2009 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,958 га, (ас.104), свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на спадкове майно яке складається з земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0988 га (ас.106) та додатково , 13.10.2009 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, що складається з грошових внесків (ас.111). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, позивач по справі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], при цьому з матеріалів спадкової справи інших спадкоємців, які б зверталися за прийняттям спадщини не встановлено. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії 05.08.2009 року (ас.14), позивачеві відмовлено в оформленні спадкових прав на домоволодіння № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району , належне [PERSON], з огляду на те, що позивач не є спадкоємцем жодної з черг після смерті останньої та відсутні підстави для закликання до спадкування. [PERSON] з тим, враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження належними доказами ті обставини, що на момент смерті чоловіка позивача [PERSON] останньому належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 79, розташований по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району, який останній прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON], суд знаходить, що маються підстави для визнання за позивачем права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. З копії технічного паспорту на садибний житловий будинок № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району вбачається, що на території останнього розташований самочинно збудований сарай, розмірами 3,61 м х 1,65 м, зазначений в технічному паспорті під літерою « Ж », який, як пояснив позивач в судовому засіданні, збудований його померлим чоловіком [PERSON] за життя останнього. Згідно висновків відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON]»ївської райдержадміністрації № 169 від 02.07.2010 року (ас.71), вказана будівля збудована згідно з Державними будівельними нормами 360-92 « Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Згідно довідки Варварівської сільської ради [PERSON]»ївського району № 647 від 30.06.2010 року , копія якої долучена до матеріалів справи (ас. 74), житловий будинок № 79 по вул. Орджонікідзе в с. Варварівка Юр»ївського району межує з домоволодінням гр. [PERSON], який згідно наданої ним розписки, копія якої долучена до матеріалів справи (ас.83), не має претензій щодо самочинно збудованого сараю на території домоволодіння позивача. Окрім того, власником земельної ділянки на території якої здійснено самочинне будівництво був померлий чоловік позивача [PERSON], а в теперішній час позивач [PERSON] (ас. ас. 26, 27, 98, 106 ). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом , якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Враховуючи викладене, те що порушення прав інших осіб самочинним будівництвом в судовому засіданні не встановлено, самочинна споруда розташована на земельній ділянці належній позивачеві та збудована з дотриманням будівельних норм, суд знаходить позовні вимоги в даній частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню . За таких обставин, визнання відповідачем позову , суд знаходить таким, що не протиріче закону та не порушує прав та інтересів будь-яких інших осіб. Судові витрати по справі, на підставі заяви позивача (ас. 122 ), суд вважає за можливе залишити за останнім.

Outcome: approved