Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Солана" про зміну формулювання причини звільнення , дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим , що його 01.03.2007 року було прийнято на роботу на посаду торгового представника в [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Солана". В процесі його роботи відповідач порушував трудове законодавство , а саме не виплачував йому заробітну плату за листопад 2008 року у розмірі 308 грн. 72 коп., за грудень 2008 року в сумі 4680 грн. 68 коп. , та за січень 2009 року у розмірі 1403 грн. 48 коп. Таким чином виникла заборгованість у загальному розмірі 6 392 грн. 88 коп. У зв'язку з тим, що відповідач порушував трудове законодавство, він звернувся до нього з письмовою заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 12.01.2009 року . Оскільки він працював у Криворізькій філії підприємства, заяву про звільнення надіслав до головного підприємства [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Солана" , яке знаходиться у м. Дніпропетровську. Його заяву керівництво не прийняло до уваги мотивуючи тим, що він нібито замість її оригінала надав копію, не повідомив керівництво про звільнення за 2 тижні, також його було повідомлено про те, що мали місце прогули тому він буде звільнений з роботи за прогули. 24.02.2009 р. отримав від відповідача копію наказу № 37 К про звільнення за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин. Отримавши копію наказу про звільнення та трудову книжку , в ній також було зроблено запис про звільнення за прогули без поважних причин .У зв'язку з цим записом в нього стали виникати проблеми з працевлаштуванням на іншу роботу що призвело до відповідних моральних страждань . Не погодившись з записом в трудовій книжці звернувся до суду з вимогою по зміну формулювання причини звільнення , дати звільнення ,стягнення невиплаченої заробітній платні , заробітної платні за період вимушеного прогулу , судові витрати та моральну шкоду . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали посилаючись на ті ж самі обставини пояснивши , що ніяких прогулів не було скоєно , що підтверджується документально, а саме попереднім реєстром здачі грошей № 108 від 13.01.2009 року де зазначено, що з клієнтів він отримував кошти , які в подальшому здавав касиру підприємства. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав зазначивши, що заява про звільнення позивача надійшла на їх адресу вже після дати , з якої він просить звільнення а ця обставина не передбачена нормами трудового законодавства , більш того позивач засуджений [PERSON] - міським судом м. Кривого Рогу за викрадення коштів підприємства. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу ТОВ «Солана» за № 35 К від 01.03.2007 року позивач прийнятий на посаду торгового представника . 24.02.2009 року за наказом ТОВ «Солана» за № 37 К позивач був звільнений за ст.40 ч.4 Кодексу Законів про працю України за прогули без поважних причин з посиланням на докладну записку від 09 січня 2009 року , акт № 1 , але в самому тексті наказу про припинення трудового договору не йдеться за який саме прогул звільняється [PERSON], що є недопустимим порушенням при звільненні працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу так як не допускається звільнення працівника після спливу місячного строку зі дня виявлення прогулу та не пізніше шести місяців зі дня його скоєння . На думку суду позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню , оскільки відповідачем порушені норми трудового законодавства , а саме 09 січня 2009 року відповідач на його думку вже виявив прогул, а наказ про звільнення за ст.40 ч.4 Кодексу Законів про працю України за прогули без поважних причин [PERSON] видав лише 24.02.2009 року - чим порушив місячний строк звільнення за цією підставою. Більш того свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні пояснив, що на протязі січня 2009 року [PERSON] знаходився на робочому місці виконуючи роботу по звірці розрахунків за поставлену продукцію. Відповідач не зміг пояснити на якій підставі [PERSON] продовжував виконувати обов'язки після 09 січня 2009 року та не зміг заперечити проти того, що 13.01.2009 року [PERSON] здавались кошти в касу підприємства, отримані від клієнтів згідно накладних документів. У відповідності до ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Таким чином на день звільнення [PERSON] відповідач не провів всі належні розрахунки з позивачем у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, а саме не виплатив компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 650 грн. 16 коп., тому за період з 24.02.2009 року по 14.09.2009 року на момент прийняття позивача на облік у центр зайнятості повинна бути виплачена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 3018 грн. 60 коп, з розрахунку 195 робочих днів помножених на середньоденну заробітну плату позивача яка становить 15грн. 48 коп. та підтверджена довідкою , що міститься у матеріалах справи Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приймає до уваги пояснення позивача , що тривалий термін невиплати заробітної плати негативно вплинуло на його самопочуття так як він був обмежений можливості придбати Продукти харчування та ліки. Причина звільнення, зазначена у трудовій книжці викликала у останнього переживання у зв'язку з неможливістю подальшого працевлаштування. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу також була спричинена моральна шкода, однак суд вважає, що до стягнення підлягає моральна шкода в меншому розмірі, а саме в сумі 500 гривень. Крім того на користь позивача підлягають стягненню судові витрати частково, а саме витрати за надання юридичної допомоги у сумі 350 грн., оскільки дана сума підтверджена документально, а витрати у розмірі 750 грн. 00 коп. за надання юридичної допомоги не підлягають задоволенню, так як відсутні документи , які підтверджують ці витрати.

Outcome: partial