overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу В позові зазначено, що сторони знаходиться в шлюбі зареєстрованому 04 серпня 2000 року в відділі РАЦС Нововодолазького РУЮ Харківської області, актовий запис №43. Від шлюбу маємо дітей. на даний час діти проживають зі мною, після розірвання шлюбу діти залишаться з позивачем. Причиною для розірвання шлюбу послужило те що під час сумісного проживання сторони не знаходили спільної мови, постійно сварилися, тобто зовсім не розуміли одне одного, разом не проживають з грудня 2006 року. Позивач вважає, що шлюб існує формально і підлягає розірванню. Спору про поділ майна сторони не мають. Відповідач, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Суд, за згодою позивача увалює заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи і вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, так, як згідно ч.2 ст.112 СК України, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення по справі. Судом встановлено, що сторони знаходиться в шлюбі зареєстрованому 04 серпня 2000 року в відділі РАЦС Нововодолазького РУЮ Харківської області, актовий запис №43. Від шлюбу мають дітей. на даний час діти проживають з позивачем, після розірвання шлюбу діти залишаються з позивачем. Причиною для розірвання шлюбу послужило те що під час сумісного проживання сторони не знаходили спільної мови, постійно сварилися, тобто зовсім не розуміли одне одного, разом не проживають з грудня 2006 року. Вказані обставини встановлені на підставі вивчення позовної заяви, та матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню так, як встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення по справі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду посилаючись на те, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.07.2009р. за ним визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування від померлої бабусі [PERSON] Інша ? частина вищевказаної квартири належить йому, згідно свідоцтва № 3808 про право власності на житло виданого 31.01.1996р. Херсонським суднобудівним заводом на підставі розпорядження № 3004 від 31.01.1996р., який зареєстровано в ХДБТІ, що підтверджується довідкою № 5189 від 13.03.2009р. Фактично позивач є єдиним власником цілої квартири [ADDRESS]. Однак він не може зареєструвати право власності на квартиру, оскільки свідоцтво про право власності на житло видане Херсонським суднобудівним заводом 31.01.1996р. загублене. Просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, своєю письмовою заявою просив суд розглянути позов за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, своїм листом просив розглядати справу за відсутності представника ВАТ «ХСЗ». Щодо визнання судом права власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON], не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків про обґрунтованість позовних вимог, оскільки з наданих суду матеріалів вбачається, що за даним архіву БТІ квартира № 147, розташована за адресою: м. Херсон, вул. Дорофеєва, 14 належить: [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному згідно свідоцтва № 3808 про право власності на житло від 31.01.1996р. видане Херсонським суднобудівним заводом згідно з розпорядженням від 31.01.1996р. № 3004. 17.07.2009р. рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], яка померла 14.04.2008р. Листом за № 759/70 980 представник ВАТ «ХСЗ», на звернення [PERSON] про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру № 147, будинку № 14. по вул.. Дорофеєва в м. Херсоні, повідомляє, що видати такий дублікат неможливо, за відсутності в архіві ВАТ «ХСЗ» документів відносно приватизації житла громадянами та рекомендовано звернутися для вирішення питання про визнання права власності до суду. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи те, що у позивача немає іншої можливості, підтвердити свої право власності на квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновків що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 11 листопада 2001 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №45. Даний шлюб для сторін первинний, від якого у них народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька Анна, [INFO]. Позивач вважає, що їх сімя остаточно розпалася, тому що під час сумісного проживання між ними часто виникали сварки, немає взаєморозуміння, більше року позивач проживає окремо від сімї, з іншою жінкою, з якою бажає створити сімю та народити дітей, тому він просить розірвати шлюб у судовому порядку, на примирення не згоден. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги повністю підтримав. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визна-ла, згодна на розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу, яка передбачає, що у разі визнання відпові-дачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про одруження /а.с.3/ вбачається, що 11 листопада 2001 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, ак-товий запис №45. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розі-рваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 24 листопада 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №111. Даний шлюб для сторін первинний, від якого у них народилася донька Анастасія, [INFO]. Позивачка вважає, що їх сімя остаточно розпалася, тому що вони одружилися, не пізнавши належним чином одне одного, поступово стали нетерпимі одне до одного через свої характери, спільне проживання стало їм в тягар, подальше життя та збереження сімї неможливе, так як втрачено почуття кохання та поваги одне до одного, тому вона просить розірвати шлюб у судовому порядку, на примирення не згодна. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про одруження /а.с.4/ вбачається, що 24 листопада 2006 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 1988 року на-родження, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №111. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони 24 листопада 2006 року уклали шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося. Донька перебуває на утриманні позивачки, відповідач не надає матеріальної допомоги по її утриманню, позивачці одній важко матеріально забезпечувати дитину, тому вона змушена звернутись з вказаним позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судо-вого засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.6) у сторін по справі народилася донька [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №035594 від 24.11.2006 року (а.с.5), сторони по справі уклали шлюб 24 листопада 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області. З довідки, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.4), вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходиться донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку з 07 червня 2010 року. За таких обставин, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, до повноліття доньки, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, в якій вказала, що 28 квітня 2000 року між ним та відповідачами було укладено договір купівлі продажу квартири, що розташована в [ADDRESS]. Даний договір в той же день був зареєстрований на Універсальній біржі «Південь» за № 1027 та зареєстрований в ММБТІ 11.05.2000 року. Всі умови договору сторонами були виконані повністю, але договір не був нотаріально посвідчений через неосвіченість в питаннях оформлення угод, на даний час відповідачка уникає нотаріального посвідчення договору. А тому позивачі просять суд визнати вказаний договір купівлі продажу квартири дійсним. Представник позивача до суду зявився, позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обємі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про можливість розгляду справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши письмові матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача, вважаю, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню в повному обємі з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (редакція 1963 року, яка діяла на момент укладення договору) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (вказане питання врегульовано ст. 220 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими матеріалами справи, що між позивачами та відповідачкою 28 квітня 2000 року в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який того ж дня було зареєстровано на Універсальній біржі «Південь» за № 1027. Сторонами виконано всі умови договору передбачені ст. 224 ЦК України /редакція 1963 року/, а саме позивачі сплатили кошти за квартиру, а відповідачка передала їй обєкт нерухомості, але в звязку з тим, що відповідачка уникає нотаріального посвідчення договору, він не був оформлений відповідно до вимог законодавства України. А тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Тому на підставі викладеного та ст.ст. 47,224 ЦК /редакція 1963 року/ України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності трудової книжки, посилаючись на наступні обставини. Заявниця вказує, що повинна досягнути пенсійного віку і тому звернулася на адресу Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі для подачі документів з метою призначення їй пенсії за віком. Незважаючи на те, що вона має стаж роботи, необхідний для призначення пенсії, але їй пояснили, що пенсія не може бути призначена в звязку з тим, що невірно оформлена трудова книжка, так як, у відповідності до трудової книжки її дівоче прізвище записано «Саракуца» з виправленням, а в свідоцтві про шлюб прізвище вказане «Серакуца», тому заявниця не може цим документом довести свій трудовий стаж. Факт належності трудової книжки [PERSON], остання підтверджує тим, що цей документ знаходиться у неї на руках, а також тотожністю імені та по батькові, дати народження, що вказані в трудовій книжці та паспорті. Заявниця у судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила задовольнити її вимоги у попередньому судовому засіданні. Представник Управління пенсійного фонду України в Татарбунарського районі в судовому засіданні вимоги заяви визнала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Із копії свідоцтва про одруження серії І-ДВ №340734, виданого Рай ЗАГС Верхньобурлинського виконкому Хабаровського краю 04.12.1973 р. (а.с.5) видно, що дівоче прізвище заявниці при укладенні шлюбу було записано вірно як «Серакуца» [PERSON]. Копією паспорту серії КК №474729 виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 24.05.2000 р. вбачається, що прізвище заявниці вказане «Черкез» [PERSON]. З копії трудової книжки виданої 29.06.1972 р. (а.с.6) видно, що трудова книжка видана на імя «Саракуца» [PERSON], та здійснено виправлення прізвища на «Черкез» в звязку з укладенням шлюбу. У відповідності з п.6 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право отримувати пенсію за віком, а зацікавлена особа не має можливості внести необхідні виправлення. За таких обставин, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності [PERSON] трудової книжки, виданої 29.06.1972 року на імя [PERSON] з виправленням прізвища на Черкез, тому вказаний факт має бути встановлений судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 16.11.2003р.н., мотивуючи, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, добровільно не надає матеріальну допомогу на її утримання, неповнолітня дитина проживає із заявником. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, розмір аліментів не оспорював. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого, згідно свідоцтва про народження, виданого 18.12.2003 р. відділом РАГС Комсомольського районного управління юстиції м. Херсона, актовий запис № 819, мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], 16.11.2003р.н. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, добровільно не надає матеріальну допомогу на її утримання, неповнолітня дитина проживає із заявником. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Так, відповідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивачка просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований виконкомом Миропільської сільською радою Краснопільського району Сумської області 11 серпня 2001 року, актовий запис № 13. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, вирішують по-різному питання сімї та побуту, відповідач при цьому виявляє свою безвідповідальність, тому сімя існує лише формально і породжує ряд негативних наслідків для позивачки, на примирення не згодна. Позивачка в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому засіданні ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 11 серпня 2001 року виконкомом Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №13 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина сторін проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні (а.с.4). Згідно вимог ст.110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що дає підстави для задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану в розмірі 17 грн. повинні бути покладені на відповідача по справі. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем при подачі заяви до суду, а саме держмито в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Відповідач, який належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. 00 коп. заборгованості за використану теплову енергію-опалення та гаряче водопостачання квартири [ADDRESS] а в м. Рівне. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі ЗО грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем теплової енергії вищевказаної квартири. Позивач здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення відповідача. Однак, відповідач несвоєчасно вносить поточні платежі та за ним утворилась заборгованість за використану теплову енергію. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач в порушення вимог ст. 68 ЖК України, ст.19 Закону України „Про теплопостачання", п.5 ч.З ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" своєчасно не вносить плату за використану теплову енергію, яку зобов'язаний вносити своєчасно, в зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем за використану теплову енергію в сумі 2500 грн. 00 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved