Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» за період з 01.01.2009 року по теперішній час , мотивуючи тим, що вона [INFO] , відповідно до ст. 1 Закону України № 2195 - IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист «дітей війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках вказана щомісячна допомога не виплачувалась, оскільки Законом України № 3235- IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» ст. 77 та ст.110 та Законом України № 489 V від 19.12.2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» ст. 71, п. 12 була призупинена дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Як вказує позивач, Конституційний Суд України своїм рішенням № *рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі № 1-29/2007 вирішив визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 12 ст.71, яким зупинено дію ст. 6 Закону України Л° 2195- IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», п.З положення ст. "Ч Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» № 489-У від 19.12.2006 року визнані неконституційними. Крім того, позивач зазначає, що, відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, позивач вважає, що невиплата йому соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір соціальної допомоги, відповідно до статті 6 «Про соціальний захист дітей війни», становить ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком , відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового міні\\гуму для осіб, які втратили працездатність. Як вказує позивач, згідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2009рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить : з 1 січня 2009 року - 544 гривні, з 1 листопада 2009року - 701 гривня, з 01.01.2010р. -701 гр. З початку 2008 року по теперішній час, вона отримує соціальну допомогу в розмірі менше 10% від мінімальної пенсії за віком, а не ЗО % , як це передбачено законодавством. На підставі викладеного, позивач просить суд зобов'язати відповідача нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком та стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2009 року та до теперішнього часу в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. На судове засідання позивач не з»явилася та надала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, за станом здоров»я. Представник відповідача в судове засідання не заявився, проте, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, надав суду письмові заперечення, у відповідності до яких відповідач вважає, що жодних підстав для задоволення позову, немає. Дійсно, позивач має статус «дитини війни» і у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вправі отримувати підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Відносно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищена на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Згідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 24.10.2007 року, реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного Фонду джерел. Бюджет Пенсійного Фонду щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Однак, як зазначає представник відповідача у запереченні, законодавством України не визначено, за рахунок яких коштів та джерел повинно виплачуватися вказане підвищення, та в якому порядку і яким чином обчислювати розмір цих виплат. Таким чином, враховуючи те, що фінансування виплат «Дітям війни» проводиться з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду, то дії відповідача щодо відмови нарахування надбавки не можна визнати незаконними. Розглянув матеріали справи, заслухав думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» за період з 01.01.2009 року по теперішній час. Згідно довідки УПФУ в Якимівському районі Запорізької області від 19.05.2010 року № 1119 позивачу з 01.01.2009 року по теперішній час виплачується надбавка, як дитині війни в розмірі 49,80 грн., щомісячно. У відповідності до ст.54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» викладено в наступній редакції : « встановити в 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних і демографічних груп населення в розмірах, що діяли у грудні 2008 року (498 гр.). Встановити з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність -573 гривні. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 р., що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами КМУ України». Статтею 1 Закону України № 1646-VI від 20.10.2009 року «Про встановлення прожиткового мінімум\ та мінімальної заробітної плати» передбачено з 01.11.2009 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 573 гривні. У відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захистч окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 р. N° 530 встановлено, що «Дітям війни» виплачується підвищення з 1 жовтня 2008 р. у розмірі 49,8 гр. Постановою Окружного адміністративного суду м.Київа від 15.06.2009 р. за № 2/385 визнано незаконним п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 р. № 530. Тобто, за думкою суду при визначенні розмір\' підвищення вказаної категорії громадян необхідно виходити з положень ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.І ст. 28 Закон\ України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Так, згідно зі ст.6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2009 року позивачу повинна виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком» У відповідності зі ст.28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Щодо вимог позивача по виплатам за 2010 рік, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст.46 Бюджетного Кодексу України до прийняття закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період податки, збори (обов»язкові платежі) та інші надходження справляються відповідно до закону про Державний бюджет України на попередній бюджетний період та інших нормативно-правових актів. Згідно ст.1 Закону України № 1646-VI від 20.10.2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» з 01.01.2010 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає 695 грн. Згідно наданої відповідачем довідки позивачу за період з 01.01.2010 року по теперішній час було виплачено 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме - 49,80 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо виплати йому недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги з 01.01.2009 рік по день постановлення рішення, за думкою суду, підлягають задоволенню. При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, Пенсійний Фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний Фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені у встановленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування та перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного Фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на відповідне територіальне управління за місцем проживання позивача - Управління Пенсійного Фонду України в Якимівському районі Запорізької області. Відносно посилань відповідача на відсутність законодавче визначеного розміру мінімального розміру пенсії для здійснення розрахунку та підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України І "Про соціальний захист дітей війни" суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" при визначенні розміру 1 підвищення до пенсії за основу його нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, не існує. Непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої у статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Ця прогалина полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, на ЗО відсотків якої мають підвищуватися виплати дітям війни. Тому, суд вважає, що наявність такої норми матеріального права (ч.І ст.28 Закону N 1058-1V) та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, посилання відповідача на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус "дитина війни", визнається судом безпідставним, і не звільняє суб'єкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" для цієї категорії осіб. Нарахування щомісячного підвищення до пенсії і забезпечення його виплат в компетенції, саме Управління Пенсійного фонду України. При цьому, в силу статті 7 Закону N 2195-IV за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюється фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом. Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі. Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків ( справа "Кечко проти України", рішення від 08.11.2005року) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу надбавки до пенсії за період з 01.01.2009 року по теперішній час (день винесення рішення) у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є протиправними і тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved