Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", про стягнення моральної шкоди. В обгрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що в період з 2002 року працював на ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - гірничим робітником очисного вибою (підземний) дільниці №5 (очисної виїмки) шахти імені [PERSON] з підземного видобутку руди. В 2008р. звільнений за власним бажанням. Вказав, щоі5.09.2007 року о 03 годині 15 хвилин під час виконання роботи з випуску й скреперування руди, з ним стався нещасний випадок, при виконанні трудових обовязків гірничого робочого очисного забою. Був встановлений діагноз від отриманої травми: закритий вивих лівого плеча, закритий перелом нижньої третини правої гомілки зі зміщенням. Після нещасного випадку комісією шахти Артема ШУ було проведено розслідування нещасного випадку та складений [PERSON] №57 про нещасний випадок від 19 вересня 2007 року. За висновком медико-соціальної експертної комісії (надалі - МСЕК) від 13.05.2008 року, йому було первинно встановлено 40% втрати професіональної працездатності, в звязку з нещасним випадком та визнано інвалідом 3 групи. Повторний огляд відбувся 19.05 2009 року. На ньому МСЕК підтвердив свій висновок про втрату працездатності в розмірі 40%. Наступний переогляд відбувся 18.05.2010 року, за його наслідками було підтверджено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Також позивач вказав, що саме з вини підприємства - відповідача, з ним стався нещасний випадок, в результаті втратив значний відсоток працездатності, є інвалідом З групи, втратив роботу, переносить фізичну болі та моральні переживання: під час нещасного випадку переніс великий психологічний стрес, страх, паніку і дуже сильний фізичний біль. Був госпіталізований в лікарню, йому прийшлося перенести дві операції: 16.09.2007 року - проведення шпиці Кіршнера за праву пточну кістку, 20.09.2007 року - ЧКДО по Єлізарову правої голені. Після лікування була рекомендована ходьба з костилями та дозована фізична нагрузка, фізиофункціональне лікування, а також вітаміни. В 2008 році із-за постійних болів в лівій руці і правій нозі він змушений був звільнитися з роботи. З моменту нещасного випадку пройшло вже два роки, але мене постійно після травми турбують болі в голіностопному і плечовому суглобах. Він неодноразово після нещасного випадку лікувався амбулаторно та на стаціонарі, бо часто відчував біль в правій стопі, через що був вимушений шкутильгати. Відчуває болі у лівому передпліччі не має можливості повністю розгинати руку. При таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, прикладає багато зусиль для організації свого життя. Позивач просить поновити пропущений строк звернення з позовною заявою до суду. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в сумі 125 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». У судовому засіданні позивач [PERSON] не був присутній, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки суд не сповіщено. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила щодо можливості розгляду справи за відсутністю її довірителя, оскільки останній, за станом свого здоровя не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надав їй, як представнику усі повноваження що передбачені законодавством України. Позовні вимоги підтримала, при цьому послалась на обставини вказані в позовній заяві та просила при винесені рішення врахувати - що з вини підприємства позивачу заподіяна шкода здоровю, він втратив 40 відсотків професійної працездатності, являється інвалідом 3 групи, змушений звертатися за допомогою до лікарів, що підтверджується виписними епікризами, зазначив, що професійне захворювання змінили рівень життєвої діяльності, йому необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Просить поновити пропущений строк, встановлений для звернення з позовною заявою до суду. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Та зазначив, що ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Передбачене ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, ! що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності . Саме такою особою і є позивач. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконання трудових обовязків, встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач суду не представив. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті трудового каліцтва. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також - про зміну образу і якості життя в звязку з трудовим каліцтвом. Зазначив, що відповідно до п.3.6. Типового положення про комісію з питань охорони праці підприємства, рішення комісії мають рекомендаційний характер, тому вважає протокол засідання комісії з питань охорони праці та пожежної безпеки ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] ріг» в частині встановлення ступеню вини піддприємства та потерпілого, не може бути належним доказом. Таким чином, вважає, що ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» не повинен виплачувати позивачеві моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках. Так, з трудової книжки позивача вбачається, що позивач в період з 2002 року працював на ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - гірничим робітником очисного вибою підземний) дільниці №5 (очисної виїмки) шахти імені [PERSON] з підземного добутку руди. 12.07. 2008р. звільнений за власним бажанням (а.с.5.-10). 19.09.2007р. було проведено розслідування та складено [PERSON] розслідування нещасного ипадку - № 57, в якому встановлено, що нещасний випадок повязаний з виробництвом та визначено діагноз: закритий вивих лівого плеча, закритий перелом нижньої третини правої гомілки зі зміщенням (а.с.11-12,13-15). Згідно виписки із протоколу комісії по охороні праці та пожежної безпеки ВАТ«АрселорМіттал [PERSON] Ріг» від 22 травня 2008 року за №8 вбачається, що засіданням було постановлено, встановити ступінь вини підприємства - 95% , а потерпілого, який є позивачем по справі - 5% (а.с.22). За висновком медико-соціальної експертної комісії від 13.05.2008 року (а.с.16) позивачеві первинно встановлено 40% втрати професіональної працездатності, в звязку з щасним випадком та визнано інвалідом 3 групи. Повторний огляд відбувся 19.05 2009 «у (а.с.17) та МСЕК підтвердив свій висновок про втрату працездатності в розмірі 40% та наявність третьої групи інвалідності. При наступному переогляді, 18.05.2010 року також не було змінено раніше встановлений відсоток втрати професійної працездатності - 40% та підтверджена 3-я група інвалідності. Лікарями були визначені протипоказання: \~ \~ \~ \~важка фізична праця, робота з навантаженням на ліву руку і праву ногу. Відповідно до наданих виписних епікризів, позивач з 2007 - 2010р.р. (а.с.18-21) неодноразово знаходився на лікуванні, в результаті заподіяної травми переніс 2 операції, пересувався за допомогою костилів, згідно виписок з історії хвороб, лікарями \~ \~ \~ \~рекомендовано: \~ \~ \~ \~дозоване фізичне навантаження, фізіофункціональне лікування, а також вітаміни. Так, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача. Отже, в удовому засіданні встановлено, що при виконанні саме трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода, внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом і винним в отриманні позивачем травми є відповідач. Від отриманої травми, позивач втратив праацездатність в розмірі 40 %. Від отриманої травми позивач переносить фізичний біль та моральні страждання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками від отриманої траавми порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а за таких обставин переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. Доводи представника відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що не інше він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли у 2007 році , тобто в період, коли було призупинено, а пізніше виключено ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 717-У скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІУ. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 11671 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 [PERSON] України. Враховуючи те, що у законодавстві, яке регулює данні правовідносини, відбувалися зміни, а також те, що позивач внаслідок отриманої травми повязаної з виробництвом фізично страждає та морально переживає , суд вважає , причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто - 125 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної травми, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, а саме 40% втрати професійної працездатності, наявність 3-ї груп інвалідності, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у отриманій позивачем травмі. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановления рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача - 40%, наявність 3-ї груп інвалідності, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, а також той факт, що з 01.06.2009 року мінімальна заробітна плата становить 625 грн., а оскільки сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 20 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 13.05.2008 року, віддати встановлення втрати працездатності в наслідок нещасного випадку повязаного з виробництвом, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року Про позовну давність , відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.З ст.22 [PERSON] України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно Рішення КСУ України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обовязків, полягає на підприємства заподіявши таку шкоду, зазначена норма також зазначена у вимогах ст.. 237- 1 КЗпП України та ст.. 1167 ЦК України. А також, враховуючи ті обставини, що втрат працездатності позивачу було встановлено у травні 2008 року, а звернувся позивач зазначеними вимогами лише у січні 2010 року, у звязку з періодичним перебуванням його на стаціонарному лікуванні, суд поновлює позивачу строк позовної давності для звернення д суду із зазначеними позовними вимогами. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, у судовому засіданні на підставі ст.. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача, урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст.. 60 ЦПК України доказів су вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності ч відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивач; відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообовязкове держави соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань що спричинили втрату працездатності» страхових виплат. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, пропорційно до розміру позовних вимог, що задоволені судом, а саме: судовий збір в сумі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справі в сумі 07,50 грн., відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України та Постанови КМУ вії 21.12.2005 року за № 1258. Позивача по справі звільнити від сплати судових витратні підставі ст.. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „ Про державне мито та вимог ст.. 88 ЦПІ України. \~ \~ \~ \~І

Outcome: approved