Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивачі у справі звернулися до суду із позовом до відповідачів про усунення їм перешкод у спілкуванні гр. [PERSON], [PERSON] у спілкуванні з їх сином [PERSON], [INFO] та про визначення місця проживання [PERSON],[INFO] з матір»ю [PERSON] за адресою: м. Київ пр-т.Відрадний,36-б кв.18. У судовому засіданні позивачі у справі підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити,посилаючись на обставини викладені у позовній заяві на підставі письмових доказів наданих до матеріалів справи, пояснюючи, що позивач у справі [PERSON] з 1999 по 2009 рік проживала зі своїм малолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом із відповідачами у справі. За сімейними обставинами вона була змушена переїхати на інше місце проживання. З метою влаштування свого помешкання, з метою непреривання навчання сина [PERSON] вона була змушена залишити на певний час малолітнього сина [PERSON] зі своїми батьками, дідусем та бабусею [PERSON] та [PERSON] Зазначала, що після вказаних подій відповідачі почали обмежувати її спілкування із сином, вона спілкується із відповідачами по телефону відповідачі у справі,батьки позивача у справі [PERSON], силоміць утримують у себе їх сина [PERSON], всяко його налаштовують проти них, розповідають йому його батьків неправдиву інформацію. Зазначали, що їх син [PERSON] перебуває перед психологічним тиском відповідачів у справі, які обмежують його спілкування з однолітками, приходять до школи і контролюють, щоб вони позивачі не змогли наблизитися до свого сина [PERSON]. У судовому засіданні відповідачі позов не визнали, повідомляли, що позивачка [PERSON] розлучилася із своїм чоловіком [PERSON], покинула свого сина на них, влаштовувала своє життя. Зазначали, що вони із малечку виховували свого онука [PERSON], утримували його матеріально, піклувалися про нього. Що позивачі у справі покинули свого сина, що є наслідком його ставлення до них. Зазначали, що вони не заперечують проти спілкування їх онука [PERSON] зі своїми батьками позивачами у справі, якщо він того забажає. Третя особа: представник Органу та піклування виступала на боці позивачів у справі, повідомляла, що згідно Сімейного законодавства України батьки мають переважне право на виховання дитини, що позивачі не позбавлені батьківських прав, характеризуються позитивно, а тому просила суд позов задовольнити. Третя особа: представник загальноосвітньої школи № 197 Святошинського району м. Києва повідомила суд, що також виступає на боці позивачів у справі, оскільки вважає, що відповідачі у справі негативно впливають на психологічний стан неповнолітнього [PERSON], хоча бабуся та дідусь піклуються про [PERSON], останній має гарні успіхи у навчанні. Зазначала, що відповідачі у справі приходять до школи де вчиться їх онук, стоять під кожним кабінетом і контролюють, щоб [PERSON] не побачився із своїми батьками, обмежують його у спілкуванні із батьками та не дозволяють батькам брати участь у його вихованні. Суд заслухавши думку сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлене,що позивачі у справі мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], ( а.с.16). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із своїми дідусем і бабусею [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що між позивачами та відповідачами склалися неприязне ні стосунки, з приводу місця проживання та виховання малолітнього [PERSON], оскільки відповідачі проживають із малолітнім [PERSON], беруть участь у його вихованні, налаштовують його проти його батьків, розповідають йому інформацію щодо особистого життя його батьків,про що свідчать письмові докази ( а.с.18-26, 30-34, 106-111). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], має добрі успіхи у навчанні (а.с.82-99). За ухвалою суду від 03.03.2010 року судом за ініціативою позивачів було призначено судову психіатричну експертизу та надано висновки щодо психологічного стану сторін у справі (а.с.193-200), де вказано, що в даний час гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ознак будь-якого психічного захворювання не виявлено по своєму психічному стану в даний час можуть приймати участь у вихованні та проживати, спілкуватися з малолітнім [PERSON],[INFO]. Судом прийнято до уваги докази, які не суперечать ст. ст.57-60 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва ( а.с.208) визначено часи побачень [PERSON] із своїм сином [PERSON]. В судовому засіданні, за письмовим зверненням [PERSON] ( а.с.74-76), за участю психолога судом було з»ясовано думку [PERSON], щодо бажання його місця проживання, ставлення до батьків. Як вбачається із звернення, усних пояснень у судовому засіданні неповнолітній [PERSON], перебуває під впливом дідуся і бабусі, негативно ставиться до своїх батьків, їх не поважає, повідомив суд, що його батьки його не заслуговують, і він бажає проживати із дідусем і бабусею. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що перша чергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов»язків є обов»язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім»ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Відповідно до ст.142 СК України діти мають рівні права та обов»язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, а потім згідно ч.2 цієї статті батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а також згідно ч. 3 цієї статті батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін та третіх осіб відповідачі у справі не поважають свою доньку [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON], виховують малолітнього [PERSON] у дусі неповаги до своїх батьків, вважають малолітнього [PERSON] своєю дитиною, позбавляють його батьківської уваги та любові, що стало наслідком категоричного ставлення та не сприйняття неповнолітнім [PERSON] своїх батьків та негативне та категоричне до них відношення, яке з боку [PERSON], оскільки на думку суду зазначене є наслідком не вихованості дитини не прищеплення їй моральних цінностей, формування системи пріоритетів та спотворюючи існуюче світосприйняття лише бабусі та дідуся та обмеження спілкування із однолітками, та батьками. Сторони у справі неодноразово зверталися до Органу опіки та піклування з проблемою щодо вирішення питання про місце проживання [PERSON] ( а.с. 7-12,170-172). Згідно протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.11), рекомендовано позивачам у справі звернутися до Святошинського районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з метою отримання психологічної консультації та при необхідності надання психологічної корекції малолітньому [PERSON]. У судовому засіданні буди допитані свідки [PERSON],[PERSON] [PERSON], які повідомили, що весь час бачать лише бабусю і дідуся із їх онуком [PERSON], а його батьків бачили дуже давно, коли [PERSON] був у віці до одного року. З огляду на вищевикладене та обставини встановлені у судовому засіданні, враховуючи те, що батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а оскільки малолітній [PERSON] на день розгляду справи у суді негативно ставиться до своїх батьків, вважає що вони його не заслуговують, визначення його місця проживання разом із матір»ю на думку суду негативно б вплинуло на психологічний стан [PERSON] та суперечило б його інтересам, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, що підтвердженні документально ( а.с.1,2,211-214) підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial