Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення суми завдатку, в якій зазначає, що він домовився з відповідачем про купівлю її квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 12 вересня 2008 року він дав завдаток в розмірі 9460 грн., що підтверджується розпискою. В звязку зі зміною курсу долара США їм не вдалося оформити договір купівлі-продажу квартири і відповідач завірила його, що після продажу квартири поверне позивачу гроші. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач продала вищевказану квартиру, але до теперішнього часу гроші, виплачені ним як завдаток, не повернула. Він не вимагає від неї повернути йому завдаток в подвійному розмірі, як це передбачено чинним законодавством. Позивач лише хоче повернути свої гроші. Згідно ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму завдатку у розмірі 9460 грн.. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідача на його користь суму завдатку у розмірі 9460 грн., тобто не у подвійному розмірі, як це передбачено чинним законодавством. Відповідач у судове засідання з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, але повернути одразу зазначену суму не має можливості, оскільки вона отримує заробітну плату в середньому на місяць у розмірі 1040,87 грн., інших доходів не має, пільгами не користується, ніякої соціальної державної допомоги не отримує, розлучена, має двох дітей, які знаходяться на її утриманні, сплачує комунальні послуги у розмірі 300 грн. на місяць, має кредитні зобовязання, за які кожного місяця сплачує банку 450 грн.. Так, відповідач просить суд при вирішенні рішення розстрочити виплату стягуваної суми, визначивши суму щомісячного відшкодування у 100 грн. до повного погашення всієї суми боргу. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, за попередньою домовленістю сторін, в подальшому оформити договір купівлі-продажу квартири в [ADDRESS], позивач 12 вересня 2008 року надав відповідачу завдаток в сумі 9460 грн., про що свідчить розписка (а.с. 5). Згідно умов угоди договір купівлі-продажу вказаної квартири мав бути оформлений, але у звязку із зміною курсу долара США та з вини відповідача сторони не оформили даний договір та відповідач не повернула суму завдатку, а отже вона не виконала умови угоди про завдаток. Згідно ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Подвійна сума завдатку, яка підлягає поверненню позивачеві складає 18920 грн., однак позивач просить стягнути суму завдатку у розмірі 9460 грн., враховуючи майновий стан відповідачки. За таких обставин, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку у розмірі 9460 грн. у звязку з невиконанням умов угоди про завдаток. Суд не вбачає підстав про вирішення питання про розстрочку виконання судового рішення, оскільки договір купівлі-продажу квартири не уклався з вини відповідача, яка відмовилась від укладання останнього, з документів наданих [PERSON] вбачається, що на її утриманні знаходяться повнолітні діти, дочка навчається за місцем свого проживання в м. Лозова і не потребує додаткових витрат на своє навчання, відповідач має право на стягнення аліментів на утримання дітей, які продовжують навчання, але цим правом не скористалася. Суд не стягує з відповідача судові витрати, понесені позивачем, оскільки останнім про це заявлено не було.

Outcome: approved