Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

15.06.2010 року [PERSON] звернувся із зазначеним позовом до суду. В своєму позові позивач вказав, що має статус дитини війни, а тому відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі за текстом - Закон № 2195-1V від 18 листопада 2004 року) має право на підвищення розміру пенсії на 30% від мінімальної пенсії за віком. Проте Управлінням ПФУ за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по теперішній час така надбавка до пенсії не нараховувалась та не виплачувалась, тому бездіяльність Управління ПФУ в Розівському районів Запорізької області, щодо не здійснення перерахунку та не виплати їй, як передбачено законом у повному обсязі надбавки до пенсії згідно №2195-1V від 18 листопада 2004 року за вказаний період є неправомірною та такою суперечить [PERSON] України та Законам України. За наведених обставин просить зобовязати відповідача в особі Управління ПФУ - здійснити цей перерахунок та виплатити надбавки до пенсії, відновивши строк для звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки про факт порушення прав дізналась лише у січні 2010 року. Позивач та представник відповідача були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Надали суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Позивач письмово повідомив про підтримання предявленого ним адміністративного позову в повному обсязі по тих підставах, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача у письмових запереченнях вказав про те, що Управління ПФУ адміністративний позов не визнає, посилаючись на те, що хоча позивач має статус дитини війни і відповідно до положень ст. 6 Закону №2195-ІV від 18 листопада 2004 року має право на підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте Управління ПФУ за період, вказаний в позові, могло діяти лише в межах фінансового забезпечення державних соціальних гарантій, які здійснюються за рахунок коштів державного бюджету України. Заяви від позивача про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за вказаний період до Управління ПФУ не надходило, тому з боку відповідача не було допущено бездіяльності, на яку вказано в позові. У запереченнях відповідач зазначив, що Управління ПФУ діяло у межах повноважень, у порядку та у спосіб, що передбачені [PERSON] України та Законами України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Розівському районі Запорізької області та має правовим статус дитини війни, що надає йому право па отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом №2195-1V від 18 листопада 2004 року. Відповідно до ст.22 [PERSON] України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією [PERSON], не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також в ст. 46 [PERSON] України зазначається, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому в ст.8 [PERSON] України зазначено, що [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативне-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Конституційний суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у Рішенні №8-рп від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005). повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян па достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою [PERSON] та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI текст статті 6 Закону №2195-IV від 18 листопада 2004 року було змінено та встановлено, зокрема у частині першій, що дітям війни (крім тих. на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захист\») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Частиною 2 статті 3 Закону №2195-IV від 18 листопада 2004 року передбачено, що державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені, або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про проявлення відповідачем бездіяльності щодо невиконання законодавчо визначеного обов'язку здійснити за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та 01.01.2009 року по 31.05.2010 року, тобто до дня звернення до суду з адміністративним позовом -перерахунок надбавки до пенсії [PERSON] та виплатити йому пенсію у розмірі, встановленому ст. 6 Закону №2195-IV від 18 листопада 2004 року. Доводи відповідача, викладені у запереченнях проти позову, не можуть бути прийняті до уваги та слугувати підставою для відмови в задоволенні у повному обсязі вимог позивача, оскільки особливий статус «дітей війни» та обумовлені частиною 2 ст.3 Закону №2195-1V від 18 листопада 2004 року, державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. В абзаці 2 п.8 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1 999р. №5-рп./1999 «До законодавчого визначення прожиткового мінімуму...має слугувати показник встановленої законом межі малозабезпеченості». Згідно абзацу 9 ч.2 ст.5 Закону України "Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058- IV (далі Закон №1058) виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058 мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (Згідно абзацу 5 ч. 1 ст.65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" Згідно абзацу 5 ч. 1 ст.62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 р." та у 2008р. прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить: - для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзац 1 ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1.04. та з 1.10. 2007р. застосовується прожитковий мінімум для осіб. які втратили працездатність, визначений абзацом 5 ч.1 цієї статті, збільшений на 1%"). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Крім того, згідно ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нарахування суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком без нарахування компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, дійшов висновку. Що викладені в позовній заяві доводи позивача піддягають задоволенню. На підставі викладеною,

Outcome: approved