Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

03.03.2010 року виконком Миколаївської міської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виселення останній як особи, що самоуправно зайняла житлове приміщення квартири [ADDRESS], яка є комунальної власністю. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини, які викладені у справі. Відповідач вимоги позову не визнала та пояснила, що вселилися до квартири влітку 2001 року як мати [PERSON], якому його батько та її колишній чоловік [PERSON] дав згоду на проживання в спірній квартирі. Представник третій особи вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши пояснения сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, двокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., є комунальної власністю територіальної громади та перебуває на балансі ТОВ "Центральний 1". У цієї квартирі проживала та була зареєстрована до 14.07.1988 року [PERSON] як наймач житлової площі, яку вона зберігала на підставі бронювання до 05.08.2000 року. За закінченням дати бронювання особовий рахунок був закритий та з 06.02.2001 року договір найму припинив дію із залишенням квартири у власності територіальної громади м. Миколаєва. За змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер. Відповідно до наданих копій телеграм, паспорту та довідки, 31.07.2000 року колишній наймач квартири [PERSON] за допомогою телеграми дала згоду на реєстрацію у спірній квартирі сина свого чоловіка від іншого шлюбу - [PERSON], якій з цих підстав 25.10.2001 року був зареєстрований у [INFO], куди вселився для проживання. Але 17.09.2002 року його реєстрація у спірній квартири була анульована. Як слідує із пояснень відповідача, що підтверджено матеріалами справи, відповідачу [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], після продажу якій за борги сина [PERSON], вона спочатку проживала на човновому причалі, а потім у літку 2001 році без згоди наймача та представника власника житла вселилася в спірну квартиру на постійне проживання як мати до свого сина [PERSON] На її проживання відповідач згоду отримала тільки від свого сина [PERSON], якій проживав у спірній квартири без законних підстав та 19.01.2008 року помер. За цій час комунальні витрати були сплачені сином [PERSON] тільки за період з 2002 року по 2005 рік і тільки в частині квартирної плати. Обставини постійного проживання відповідача з 2001 року по наступний час у судовому засіданні підтвердили допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що письмовій взаємної згоди колишнього наймача та членів його його сім'ї, або представника власника житла на постійне чи тимчасове проживання і вселення відповідача [PERSON] до спірній квартири не надавалося, спільного господарства між ними не велося, участі в оплаті комунальних та інших платежів нею не бралося, у зв'язку з чим відповідач є особою, яка самоуправно зайняла жилє приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоуправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі вищенаведеного. у відповідності до ст. ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України, ст. ст. 810, 812, 818 ЦК України, суд дійшов висновку, що правових підстав для проживання відповідача у спірному житловому приміщенні немає. У зв'язку з зазначеним, пред'явлений позов обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір і інформаційно-технічні витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved