Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

В квітні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ № 97 від 18.03.2008 року по міській лікарні № 20 про адміністративне покарання лікаря-невропатолога [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь 5\~000 грн. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що з 1997 року вона працює у відповідача лікарем-невропатологом. Наказом № 97 від 18.03.2008 року по міській лікарні № 20 „Про адміністративне покарання лікаря невропатолога [PERSON]В. їй оголошено догану за грубе порушення вимог посадової інструкції та бездушне ставлення до хворих, які потребують допомоги. Відповідач виніс їй фактично дисциплінарне стягнення за ніби-то два порушення, що не відповідає встановленому законодавством порядку. Хвора [PERSON] безпосередньо до неї не зверталася, бо вона звернулася до диспетчера швидкої медичної допомоги і лікаря швидкої допомоги, який прибув за викликом і залишив хвору у загрожуючому життю стані вдома. До неї звернулася родичка хворої, вимагаючи призначити лікування вдома. Вона як лікар поліклініки, не може надати такій хворій цілодобового нагляду і тому рекомендувала тій родичці звернутися до швидкої допомоги для транспортування хворої в стаціонар. На порушення наказу МУОЗ № 20 від 1998 року головний лікар і завідуючий поліклінікою вимагали від неї лікувати хвору вдома, для чого був оформлений виклик і запропоновано скористатися транспортом родичів хворої у робочій час. Працюючи добросовісно і старанно вона дуже переживала з приводу отримання цього стягнення, змінила свої погляди на роботу, це стягнення привело до важких моральних страждань, втрати авторитету серед працівників лікарні та хворих. У звязку з цим, позивачка вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в уточненій позовній заяві, крім того вона вказала на те, що неврологічний кабінет поліклініки не забезпечується медикаментами для надання невідкладної допомоги хворим та апаратурою для надання такої допомоги, а тому навіть на амбулаторному прийомі вона може надати тільки консультативну допомогу. Обслуговування хворого Подсєвакіна не може входити в її функціональні обовязки і не обумовлено трудовим договором, стороною якого є лікар-невропатолог поліклінічного відділення 20-ї міської лікарні, Подсєвакін не мешкає в селищі Фрунзенський. Також позивачка зазначила, що її заробітна платня дуже маленька і грошових коштів за обслуговування викликів на дому вона не одержує. Крім того, адміністративне покарання винесено їй органом, не повноважним виносити адміністративні покарання. Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач належить до субєкта владних повноважень і саме застосував свої владні повноваження у відповідності до чинного законодавства п. 5.1. посадової інструкції головного лікаря [PERSON] затвердженої начальником управління охорони здоровя міської ради [PERSON] Скарга [PERSON] була розглянута керівництвом лікувального закладу, при перевірці факти вказані в скарзі підтвердилися, лікар-невропатолог [PERSON] дійсно не оглянула хвору [PERSON], не надала медичної допомоги. 29.02.2008 року хворому Подсєвакіну також було відмовлено в медичному огляді, тим самим не надавши медичної консультації та лікування. Головним лікарем [PERSON] у відповідності до чинного законодавства ст. 147-1, ст. 149 КЗпП України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Позивачкою були порушені вимоги посадової інструкції лікаря-невропатолога поліклінічного відділення. Вимога щодо стягнення моральної шкоди з відповідача є безпідставною. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України - за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана;\~звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України - дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з 01.08.1997 року працює лікарем-невропатологом в міській лікарні № 20 м. Дніпропетровська. 21.02.2008 року головному лікарю міської лікарні № 20 м. Дніпропетровська [PERSON] надійшла скарга від [PERSON], де вона зазначила, що лікар-невропатолог [PERSON] відмовилася приїхати на виклик до хворої [PERSON], яка потребує консультації лікаря-невропатолога, мотивувавши тим, що вона за це кошти не отримує. Дані пояснення скаржника позивачка підтвердила у судовому засіданні. Наказом № 97 від 18.03.2008 року міської лікарні № 20 м. Дніпропетровська [PERSON] оголошено догану за грубе порушення вимог посадової інструкції та бездушне ставлення до хворих, які потребують її допомоги. У відповідності до розділу 6 п. 1 Посадової інструкції лікаря-невропатолога поліклінічного відділення [PERSON] лікар невропатолог в своїй роботі підпорядковується завідуючому поліклінічним відділенням та головному лікарю. Згідно розділу 3 п. п. 1, 2, розділу 4 п. 6 Посадової інструкції лікаря-невропатолога поліклінічного відділення [PERSON] лікар-невропатолог зобовязаний забезпечити своєчасну кваліфіковану неврологічну допомогу населенню району на амбулаторно-поліклінічному етапі і на дому, з подальшою госпіталізацією в стаціонари хворих з неврологічною патологією, якщо в цьому є необхідність; невідкладну медичну допомогу хворим, незалежно від їх місця проживання, в випадку безпосереднього звернення при виникненні стану, що потребує невідкладної допомоги; для виконання своїх функцій лікар-невропатолог повинен проводити консультації хворих за направленням інших фахівців закладу в поліклініці стаціонарі та на дому. Як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, вона дійсно відмовилася обслуговувати виклик хворої [PERSON] та оглянути хворого Подсєвакіна, що також підтверджується скаргою [PERSON], таким чином нею були порушені вимоги посадової інструкції лікаря-невропатолога поліклінічного відділення, а тому її вимоги стосовно визнання незаконним наказу № 97 від 18.03.2008 року по міській лікарні № 20 про адміністративне покарання лікаря-невропатолога [PERSON] не підлягають задоволенню. Що стосується посилань позивачки на те, що вона відмовилася обслуговувати виклик хворої [PERSON], так як неврологічний кабінет поліклініки не забезпечується медикаментами для надання невідкладної допомоги хворим та апаратурою для надання такої допомоги, то вони є необґрунтованими, оскільки як вбачається зі скарги [PERSON] лікаря-невропатолога вони викликали для консультації, а не для надання невідкладної допомоги, за що вона й отримала догану. Що стосується посилань позивачки на те, що вона відмовилася оглядати хворого Подсєвакіна, у звязку з тим, що він не проживає в селищі Фрунзенське, то вони також є необґрунтованими, оскільки згідно розділу 3 п. 2 Посадової інструкції лікаря-невропатолога поліклінічного відділення [PERSON] лікар-невропатолог зобовязаний забезпечити невідкладну медичну допомогу хворим, незалежно від їх місця проживання, в випадку безпосереднього звернення при виникненні стану, що потребує невідкладної допомоги. Що стосується посилань позивачки на те, що адміністративне покарання винесено їй органом, не повноважним виносити адміністративні покарання, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, відповідно до ст. 147-1 КЗпП України. [PERSON] було винесено догану за підписом головного лікаря міської лікарні № 20 [PERSON], який призначений на посаду Наказом № 334-о від 30.12.2003 року. Згідно Статуту комунального закладу охорони здоровя міської лікарні № 20 керівництво лікарнею здійснює головний лікар. Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральнихстраждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірних дій відповідача і не доведено факту спричинення такими діями моральної шкоди, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 ЦПК України з позивачки на користь держави повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved