Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати порушення договірних умов навчальним закладом, сам договір недійсним та розірвати його, стягнути з Київського Славістичного Університету 1277 грн. 10 коп. із рахунку: 1260 грн. - предоплата за три місяці, 12,60 грн. - оплата послуг банка, 4,50 грн. - поштові послуги, зобов'язати сплатити відповідача 200 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.08.2009 року вона з сином та своєю подругою зайшла до вищезазначеного навчального закладу філії відповідача за адресою вул. Гагаріна, 24 м. Чернігів для співбесіди та з'ясування умов навчання; було запропоновано навчання на заочному відділенні у другу зміну (на вимогу сина позивача та самого позивача) взагалі, що влаштувало; тоді були здані первинні документи. З початку вересня при укладанні контракту було підтверджено головним методистом, що навчання буде відбуватися тільки у другу зміну. Кожен день сім'я позивача та позивач сподівалися отримати листа, дзвінка з навчального закладу з інформацією про зарахування сина студентом та умови дати початку навчання, попередження не відбулося. Також не було запрошення до сесії, чим порушено не тільки контракт, але й норми чинного законодавства про освіту, тому позивач вважає договір недійсним. Взагалі про початок навчання позивач дізналася лише випадково 23.10.2009 року з телефонної розмови, в якій головний методист повідомила, що не має обов'язку повідомляти про початок навчання, котрі були до того ж у першу зміну і тому позивачем було написано листа з заявою про розірвання контракту, а також з вимогою повернення коштів, оскільки контракт підписувала позивач. Порушення було також в тому, що син позивача був зарахований студентом з 25 вересня 2009 року, але сплата за навчання відбулася 29 вересня, а це свідчить про те, що контракт на 25 вересня не мав бути підписаний. Дирекція навчального закладу визнала письмово своїх порушення і вибачилася у листі - відповіді за неможливість виконання обіцяних умов навчання. 06.05.2010 року позивач подала через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить пункт перший вимог про визнання порушення договірних умов навчальним закладом, сам договір недійсним та розірвати його змінити на: визнати договір недійсним та розірвати його, визнати порушення договірних умов навчальним закладом і далі без змін з урахуванням послідовності. 14.05.2010 року позивач через канцелярію суду подала заяву про уточнення позовних вимог в якій просить пункт перший вимог про визнання порушення договірних умов навчальним закладом, сам договір недійсним та розірвати його змінити на: визнати договір недійсним, визнати порушення договірних умов навчальним закладом та розірвати договір і далі без змін з урахуванням послідовності. 25.06.2010 року від позивача надійшла знову заява про уточнення позовних вимог, в якій просить внести останній пункт, яким стягнути з відповідача 670 грн. 80 коп. за проведення експертного дослідження та 6 грн. 71 коп. послуг Ощадбанку, попередні пункти залишити без змін. В судове засідання позивач не з'явилася, її інтереси в суді представляв [PERSON], який позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, визнати порушення умов договору та розірвати його, а у разі відмови в задоволенні вимог про розірвання договору визнати укладений договір недійсним, так як син - [PERSON] не підписував контракт, що встановлено висновком експертизи; стягнути предоплату, поштові послуги, моральну шкоду та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю, послався на письмові пояснення в матеріалах справи (а.с.37), додатково зазначив, що відповідач не порушував умови договору, тому відсутні підстави для його розірвання. Особа, яка не надіслала виклику була притягнута до відповідальності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що разом з позивачем ходила до відповідача, коли позивач зайшла у приміщення комісії, то свідок залишилася за дверима, які були відчинені і чула, що позивач обговорювала, що навчання буде у другу зміну. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2009 року ВНЗ Київський славістичний університет в особі президента, проф. [PERSON], що діє на підставі Статуту «Університету» з однієї сторони та [PERSON] укладений контракт № 09/0178 на підготовку фахівця з вищою освітою в Київському славістичному університеті (а.с.9) згідно якого університет взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання. Згідно копії квитанції № 136/140 від 29.09.2009 року (а.с.5) [PERSON] сплатила на рахунок ВНЗ Київський славістичний університет 1260 грн. 00 коп.. Згідно копії наказу № 653 від 20 жовтня 2009 року (а.с.38) [PERSON] зарахований з 21 жовтня 2009 року студентом першого курсу заочної форми навчання Чернігівської філії за напрямом підготовки згідно з додатком (а.с.39). Відповідно до графіку навчального процесу на 2009-2010 н. р. ( а. с 43) в період з 21.10.2009 по 31.10.2009 року була настановча сесія, а з 14 січня 2010 по 30 січня 2010 року була екзаменаційна сесія. Згідно наказу № 97 від 18.02.2010 року [PERSON] відрахований з 12 лютого 2010 року у зв'язку з невиконанням навчального плану ( а. с. 36). Висновком № 1360-ц судово-почеркознавчої експертизи від 01 липня 2010 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі "Замовник" в контракті № 09/0178 від 25.09.2009р. на підготовку фахівця з вищою освітою в Київському славістичному університеті виконаний не [PERSON] а іншою особою. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору, До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 651 ЦК України визначені підстави для зміни або розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Враховуючи, що 25 вересня 2009 року між ВНЗ Київським славістичним університетом в особі президента, проф. [PERSON], що діяв на підставі Статуту «Університету» та [PERSON] укладений Контракт № 09/0178, предметом визначено, що Університет ( відповідач) взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника ( позивача) здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, за спеціальністю менеджмент, строком 4 роки 6 місяців, а Замовник зобов'язався сплачувати вартість освітньої послуги за весь строк її надання, яка визначається Університетом відповідно до законодавства, з урахуванням офіційно визначеного індексу інфляції за попередній рік. Будь яких вказівок на надання послуг з навчання "у другу зміну" в тексті контракту немає, покази свідка [PERSON] не підтверджують факт досягнення між сторонами домовленості щодо здійснення навчання студента [INFO], тому суд приходить до висновку, що відповідачем не були порушені умови Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178. Відповідачем не оспорюється факт не повідомлення позивача та студента [INFO], проте сама позивач зазначає, що про початок навчання дізналася 23.10.2009 року, проте студент [PERSON] в порушення п. 2.3.1 Контракту не відвідував всі навчальні заняття і не виконав навчальний план та програму, тому суд вважає, що відсутні істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, тому відсутні підстави для розірвання Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178 укладеного між ВНЗ Київським славістичним університетом та [PERSON], тому в задоволенні вимог про розірвання контракту, слід відмовити. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи, що сторонами Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178 є Київський славістичний університет та [PERSON], сторонами правочину не оспорюється, що їх волевиявлення було вільним, тому відсутні підстави для визнання Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178 недійсним. Відсутність волевиявлення [PERSON] під час укладання Контракту ні є підставою для визнання його недійсним, тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178, слід відмовити. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про розірвання та визнання недійсним Контракту на підготовку фахівця з вищою освітою № 09/0178 від 25 вересня 2009 року, розірвання контракту здійснено в односторонньому порядку Університетом відповідно до п. 4.5 Контракту, про що свідчить наказ № 97 від 18.02.2010 року про відрахування з 12 лютого 2010 року [PERSON]П у зв'язку з невиконанням навчального плану, згідно п. 4.6 Контракту при розірвання цього контракту сплачені кошти не повертаються, тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача предоплати в розмірі 1260 грн., витрат на поштові послуги 4 грн. 50 коп., послуги банка 12 грн. 60 коп. слід відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи, що суду не надані докази завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірності рішення, дій чи бездіяльності відповідача, тому в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 грн. задоволенню не підлягає. В зв'язку з відмовою в задоволенні вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed