Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, посилаючись на те, що в листопаді 1999 року між ним та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю ним у відповідачів житлового будинку, який знаходиться в смт. Миропіль по вул. Лєрмонтова, 17 Романівського району. Під час обговорення купівлі-продажу ними були досягнуті усі істотні умови для договору купівлі-продажу, а саме: предмет договору та його ціна 2 420 грн., які він виплатить на протязі певного часу. Після вказаної домовленості [PERSON] передав йому ключі від будинку, а він в свою чергу передав йому 22 листопада 1999 року в рахунок оплати за будинок 1250 грн., про що він написав розписку. 31 грудня 1999 року він повторно сплатив [PERSON] частину грошей в сумі 500 грн. в рахунок оплати за будинок. 6 липня 2000 року він остаточно сплатив недоплачену суму за будинок в розмірі 670 грн. відповідачці [PERSON] Під час обговорения купівлі-продажу даного будинку відповідачі погоджувалися після сплати ним їм визначеної ними суми грошей, вони оформлять договір купівлі-продажу житлового будинку та нотаріально посвідчать його і відповідно до даного договору він набуде право власності на даний будинок, однак до теперішнього часу вони відмовляються належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, хоча усі істотні умови даного договору ним виконані і частково виконані відповідачами, які передали йому ключі від даного будинку та не заперечували про його вселення в даний будинок. З 1999 року по теперішній час він постійно проживає у даному житловому будинку і будь-яких претензій до нього відповідачі на протязі усього часу проживання не ставили. Позивач [PERSON] просив винести рішення, яким визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку №17 по вул. Лєрмонтова в смт. Миропіль Романівського району Житомирської області укладену між ним та [PERSON], [PERSON] дійсною. В листопаді 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із зустрічним позовом до [PERSON] (третя особа - [PERSON]В.) про визначення незаконним користування майном без належно укладеного письмового договору: найму житлового будинку та виселення, мотивуючи тим, що в дійсності спірне домогосподарство належить лише [PERSON] в порядку його успадкування від попереднього власника. Придбати його у власність побажала в минулому співмешканка [PERSON] [PERSON], яка перебувала з останнім у фактичних шлюбних відносинах. [PERSON] вела переговори з приводу продажу домогосподарства, у звязку з чим вони, пішовши на взаємні поступки, визначили з останньою, що вартість домогосподарства становитиме на той час не менше 5000 грн. Саме [PERSON] її часткову оплату за відчуження домогосподарства передавала [PERSON] зазначені в позові [PERSON] грошові кошти, на підтвердження чого остання особисто писала від імені [PERSON] відповідні розписки, надававши їх, як вони вважали, чоловікові [PERSON] - [PERSON] Однак за перебігом деякого часу [PERSON] їм повідомила, що грошей у них на повну оплату домогосподарства не має, а пізніше про те, що з [PERSON] вона взагалі припинила сімейні стосунки, а тому не може більше проживати з ним у спірному домогосподарстві. Таким чином [PERSON] до домовленості з приводу відчуження житла правовідношення не має, оскільки не виступає у ньому як покупець. При чому поселився в останньому у звязку з спільним проживанням в минулому з [PERSON], а тому відмовившись на попередньому судовому засіданні від укладення з [PERSON] договору найму житла на сьогоднішній день є таким, що неправомірно утримує житловий будинок з допоміжними спорудами (хлівом, літньою кухнею тощо), а тому підлягає виселенню. [PERSON] та [PERSON] просили визнати незаконним користування [PERSON] житловим будинком по вул. Лєрмонтова, 17 в смт. Миропіль Романівського району без належно оформленого договору найму та виселити його з останнього, а також стягнути з [PERSON] В.0. на їх користь понесені судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що у вересні-жовтні 1999 року він [PERSON]О.) домовився із [PERSON] про купівлю спірного житлового будинку за 2500 грн., у жовтні 1999 року він дав [PERSON] 1250 грн. без розписки. Після цього [PERSON] передумав продавати будинок, повідомивши його про це. 22 листопада 1999 року в Миропільській селищній раді була оформлена розписка про одержання даних грошей в сумі 1250 грн. Оскільки він сплатив половину суми за будинок, а тому [PERSON] дав йому ключі від будинку; перед Новим роком він вселився до даного будинку, де проживає по теперішній час. Згідно розписок від 22 листопада 1999 року, 31 грудня 1999 року та 6 липня 2000 року він сплатив повністю кошти за даний будинок, а тому просить заявлений ним позов про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку визнати дійсним, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений ними зустрічний позов підтримали повністю, а позов [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним не визнали, пояснивши, що в 1999 році на прохання [PERSON], яка на той час співпроживала із [PERSON], вирішили продати спірний будинок за 5000 грн., з яких отримали згідно розписок лише 2420 грн. Враховуючи, що спірний житловий будинок належить на праві особистої власності [PERSON], в даному будинку безпідставно проживає в теперішній час [PERSON], між ними та [PERSON] не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а тому [PERSON]. та [PERSON] просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а заявлений ними зустрічний позов задоволити повністю. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] показала, що вона співпроживала із [PERSON] з 1999 року по 15 червня 2007 року; в 1999 році була домовленість про купівлю у [PERSON] житлового будинку за 5000 грн., які вони повинні були сплатити до кінця 1999 року, але дану суму вони не сплатили, оскільки таких коштів вони не мали. Згодом [PERSON] сказав: «Давай їх киданемо». Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] працівники Миропільської селищної ради, показали, що вони посвідчували справжність підписів [PERSON]та [PERSON] на розписках. Свідки [PERSON], [PERSON]- сусіди [PERSON], показали, що в 1998-1999 роках [PERSON] та [PERSON] купляли у [PERSON] будинок; спочатку в будинку жили [PERSON] З та [PERSON] разом, а з 2007 року в будинку проживає лише [PERSON]; [PERSON] конфліктували, що з ними повністю не розрахувалися за будинок, їм нічого не відомо про умови угоди купівлі-продажу даного будинку. Свідок [PERSON] показав, що в кінці 1990-х років, коли він працював головою Миропільської селищної ради, до нього приходили [PERSON] та [PERSON] по питанню переоформлення житлового будинку. Він рекомендував [PERSON] належним чином оформити право спадщини на будинок та продати його; згодом між даними особами виник конфлікт. Свідок [PERSON] - мати [PERSON], пояснила, що в 1999 році син повідомив, що знайшов будинок, який продається. Оскільки у сина не було грошей, вона дала йому 2500 грн, які він сплатив за даний будинок, остаточно розрахувавшись за нього в 2000 році. Свідок [PERSON] - батько [PERSON], пояснив що в 1999 році його дочка [PERSON] С.В. та [PERSON] разом купували житловий будинок у [PERSON] Він, як батько, допомагав своїй дочці фізично та матеріально, в тому числі грошима в розмірі 2000 грн. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1735, [PERSON] являється спадкоємцем майна [PERSON]; спадкове майно якого складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Миропіль вул. Лєрмонтова, 17 Дзержинського району Житомирської області, що належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, (а.с. 90- 93). Із розписки від 22.11.1999 року, посвідченої секретарем Миропільської селищної ради 22.11.1999 року, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 1250 грн. за будинок (а.с. 4, 87). Із розписки, посвідченої секретарем Миропільської селищної ради 31.12.1999 року, вбачається, що [PERSON] отримав 31.12.1999 року від [PERSON] гроші в сумі 500 грн. за будинок (а.с. 5, 88). Із розписки від 06.07.2000 року, посвідченої в.о. обовязки секретаря Миропільської селищної ради, вбачається, що [PERSON] одержала від [PERSON] гроші в сумі 670 грн. за продану хату (а.с. 6, 89). Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним користування майном без належно укладеного письмового договору: найму житлового будинку та виселення також необхідно відмовити; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню: вимога про виселення [PERSON] із житлового будинку в смт. Миропіль, вул. Лєрмонтова, 17 Романівського району підлягає задоволенню, в іншій частині необхідно відмовити. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що власником житлового будинку в смт. Мирополі по вул. Лєрмонтова, 17 Романівського району Житомирської області є [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за№1735.(а.с.90). . . Згідно розписки від 22.11.1999 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 1250грн. за будинок, який знаходиться в смт. Миропіль вул. Лєрмонтова, 17 (а.с.87). Із розписки від 06.07.2000 року гроші в сумі 670грн. одержала [PERSON] від [PERSON] В.О. за продану хату (а.с.89). . Правовідносини, що виникли між сторонами в 1999 році, регулюються ст.ст. 47, 153,225, 227, 228 Цивільного кодексу України (ред. 1963р.). Відповідно до положень ст. 47 ЦК України (ред. 1963р.) Нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно ст. 153 ЦК України (ред. 1963р.) Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 224 ЦК України ред. 1963р.). . Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.(ст. 225 ЦК України ред. 1963р.). Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. ( ст. 227 ЦК України ред. 1963р.). Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами, (ст. 228 ЦК України ред. 1963р.). В судовому засіданні згідно пояснень [PERSON] та письмових доказів по справі ¦ розписки від 22.11.1999 року) знайшло своє підтвердження, що сторони: [PERSON] та [PERSON] домовилися про купівлю продаж житлового будинку у вересні-жовтні 1999 року, у жовтні 1999 року були передані гроші в сумі 1250грн, на підтвердження чого 22 листопада 1999 року [PERSON] була видана розписка про отримання ним даної суми коштів. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримав дане свідоцтво про право на спадщину та став власником спірного житлового будинку лише 24 грудня 1999 року (а.с.90). Таким чином, на момент укладення угоди [PERSON] не був власником житлового будинку №17 по вул. Лєрмонтова в смт. Миропіль, у нього був відсутній документ про належність йому спірного житлового будинку на праві власності, а тому він не міг укладати договір купівлі-продажу будинку. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що не може бути укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке не є обєктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки такий договір не міг бути посвідчений нотаріально в момент цього укладення через відсутність у продавця документа про належність йому будинку на праві власності, хоча цей договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню. З врахуванням викладеного, суд не приймає до уваги як письмовий доказ укладення угоди купівлі-продажу будинку розписку від 22.11.1999 року про отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в сумі 1250 грн. Також суд не приймає як письмовий доказ укладення угоди купівлі-продажу житлового будинку розписку від 06.07.2000 року про одержання [PERSON] 670 грн. від [PERSON] за продану хату, оскільки [PERSON] не являється власником спірного житлового будинку і згідно ст. 225 ЦК України їй не належить право продажу даного житлового будинку. Згідно вимог позовної заяви [PERSON] посилається на те, що між сторонами була досягнута домовленість про купівлю-продаж будинку за 2420 грн., в судовому засіданні пояснив, що за 2500 грн., разом з тим [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] показали, пю домовленість про ціну за будинок була 5000 грн., з яких сплачено фактично було з порушенням строків оплати лише 2420 грн. [PERSON] не надано суду будь-яких письмових чи інших доказів про досягнення згоди між сторонами з усіх істотних умов угоди купівлі-продажу будинку, зокрема ціни за будинок, витрат на оформлення угоди. Допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили даного факту, лише показали, що між сторонами був конфлікт із-за ціни за будинок, про що підтвердили суду свідки [PERSON], [PERSON] Також в судовому засіданні [PERSON] сам підтвердив, що вони з відповідачами не врегульовували питання сплати коштів за нотаріальне посвідчення договору. Таким чином, суд вважає, що між сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди купівлі-продажу житлового будинку, а тому положення ст. 47 ч.2 К України не можуть бути застосовані. Передача [PERSON] для [PERSON] ключів від будинку та документів для [PERSON] не може слугувати доказом для визнання угоди дійсною. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним необхідно ж відмовити за безпідставністю позовних вимог. Враховуючи, що [PERSON] не являється власником спірного житлового будинку, а тому в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним також необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. При розгляді зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] (третя особа - [PERSON]) про визнання незаконним користування майном без належно укладеного письмового договору: найму житлового будинку та виселення, суд керується положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 391 Цивільного кодексу України (ред. 2003 р.) Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України (ред. 2003р.) Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні обєктивно знайшло своє підтвердження, що власником житлового будинку в смт. Мирополі по вул. Лєрмонтова, 17 Романівського району Житомирської області є [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1735.(а.с.90). В даному житловому будинку в теперішній час фактично проживає [PERSON], що стверджується поясненнями сторін, третьої особи [PERSON], а також показаннями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 391 Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) підлягає захисту право приватної власності [PERSON] на належний йому житловий будинок в смт. Миропіль вул. Лєрмонтова, 17, тобто вимога [PERSON] про виселення [PERSON] з належного йому житлового будинку підлягає задоволенню. Посилання в зустрічній позовній заяві [PERSON] на порушення [PERSON] вимог ст.ст. 785, 792 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів укладення або припинення з відповідачем договору найму житла. [PERSON] не являється власником даного житлового будинку, а тому суд відмовляє їй в задоволенні зустрічного позову до [PERSON] про визнання незаконним користування майном без належно укладеного письмового договору: найму житлового будинку та його виселення.

Outcome: dismissed