Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

В березні 2010 року ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості в якому вказувало, що 28 липня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № 014/0076/82/0011323, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 11 000 гривень строком на 72 місяці, а остання зобовязалася вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 29,5% річних від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення його умов в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є право позивача вимагати сплату неустойки (пені в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення) та дострокового повернення всієї суми кредиту. Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним виконувала не належним чином, в звязку з чим станом на 13 березня 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14\~862,27 грн., в тому числі: - непогашена сума кредиту 9 907,23 грн.; - заборгованість за простроченими платежами за кредитом та процентами 3 282 грн.; - пеня за порушення умов договору 1 673,04 грн. Враховуючи вказані обставини, а також те, що [PERSON] порушила істотні умови договору, позивач просив про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, а також всіх сплачених ним судових витрат. Представник позивача в попереднє судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Суд вважає за необхідне розглядати справу без участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи в межах вимог та відповідно до наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків визнання позову відповідачем, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що 28 липня 2008 року ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») уклало в письмовій формі з [PERSON] кредитний договір № 014/0076/82/0011323, в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 10-14). З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк зобовязався видати, а в подальшому - видав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 11\~000 грн. на строк до 28 липня 2014 року (включно). Зі своєї сторони позичальник зобовязалася щомісячно частинами повертати отриманий кредит відповідно до узгодженого сторонами графіку та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 29,5 % річних. Згідно договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання зобовязань позичальником є сплата нею банку пені в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та право вимоги позивача дострокового виконання позичальником грошового зобовязання. Відповідно до ст.ст. 1048-1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний вчасно в строк передбачений договором повернути отриманий кредит, а також сплатити кредитодавцю проценти за користування ним та внести інші передбачені договором платежі. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В звязку з цим станом на 13 березня 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14\~862,27 грн., в тому числі: - непогашена сума кредиту 9 907,23 грн.; - заборгованість за простроченими платежами за кредитом та процентами 3 282 грн.; - пеня за порушення умов договору 1 673,04 грн., що на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлагає стягненню з відповідачки в повному обсязі. Водночас з положень ч. 2 ст. 651 ЦК України вбачається можливість дострокового розірвання судом договору на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки матеріали справи вказують на те, що позичальник порушила істотні умови договору щодо своєчасного повернення суми кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати ці кошти в позасудовому порядку (реальна шкода) та використовувати їх для подальшої господарської діяльності (упущена вигода), тому кредитний договір підлягає розірванню. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а також 148,62 грн. державного мита.

Outcome: approved