Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-26 00:00:00

30.11.2009р. позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Позивачка в позовній заяві та її представник - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27.05.2010р. (а.с. № 66) в судовому засіданні обґрунтовуючи свої вимоги в редакції від 13.04.2010р., посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі по 20.09.2002р. Від даного шлюбу у сторін є повнолітній син [PERSON], 09.02.1989р. народження, який є студентом юридичного факультету Академії митної служби України з денною формою навчання з терміном навчання до 30.06.2013р. Матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини у добровільному порядку відповідач не надає, а також не сплачує за навчання сина в Академії митної служби. З урахуванням викладеного, просили суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 550грн. щомісячно до закінчення ним навчання, а також половину вартості за навчання в розмірі 5980грн., як додаткові витрати на дитину. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 550 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити, оскільки дані вимоги не передбачені законодавством, крім того, він не має такої матеріальної можливості. Третя особа - [PERSON] в попереднє та судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений, своїми заявами від 21.01.2010р. та 15.05.2010р. просив розглядати справу в судовому засіданні за його відсутності, позовні вимоги вважав обґрунтованими, проти їх задоволення не заперечував (а.с. № 16, 60). Таким чином, на підставі ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в судовому засіданні з винесенням рішення по справі за відсутності третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON], 09.02.1989р. народження, є відповідач (а.с. № 5). Повнолітній син є студентом першого курсу денної форми навчання юридичного факультету Академії митної служби України з терміном навчання з 01.09.2009р. по 30.06.2013р. включно ( а.с.№6,46). Згідно довідки про заробітну плату позивачки, вона становить в середньому 2308грн. 73коп.( а.с. № 44, 67). Середньомісячна заробітна плата відповідача складає 2952грн. 18 коп.( а.с.№ 56, 62). Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а розмір щомісячних аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 181, ч.1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, і (або) у твердій грошовій сумі, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. З урахуванням того, що відповідач не заперечував проти стягнення аліментів на утримання сина до закінчення ним навчання в твердій грошовій сумі, тобто в розмірі вказаному позивачкою в уточненнях до позовної заяви, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання його сина [PERSON], 09.02.1989р. народження, до закінчення ним навчання на юридичному факультеті Академії митної служби України з денною формою навчання з терміном навчання до 30.06.2013р. включно, але не пізніше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, в розмірі 550грн., стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON], починаючи стягнення з 30.11.2009р. В іншій частини позовних вимог, а саме стягнення відповідно до вимог ст. 185 СК України додаткових коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 5980грн. за навчання в Академії митної служби України за договором № 544 від 27.08.2009р., суд вважає за можливе відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 201 ЦПК України (Глава 16 СК України „ Обовязки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання) до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187,189-192 і 194-197СК України, тобто законодавець не передбачає стягнення на повнолітню дитину додаткових витрат, встановлених ст. 185 СК України (які передбачені Главою 15 СК України „Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання) . При постановлені даного рішення суд керується вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка при предявлені позову була звільнена від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 51грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial