Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Дарвіна, б. 15. В заяві вказала, що на підставі договору купівлі - продажу від 30.04.2009 року, укладеного з [PERSON], вона є власником домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,0541 га. Право власності на вказану земельну ділянку належить [PERSON] на підставі державного акту належить [PERSON], який є колишнім власником домоволодіння та продав його 20.05.1999 року шляхом укладення біржового контракту з [PERSON] - матірю [PERSON] 22 вересня 2005 року [PERSON] померла, а 09.10.2008 року рішенням Приморського районного суду угода купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] була визнана дійсною, після чого спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі було прийнято її спадкоємцем за законом [PERSON], в якого вона ї придбала будинок. Вважає, що вона є особою, яка придбала будинок і має право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, без зміни його цільового призначення у обсягах та умовах, встановлених для колишнього власника земельної ділянки. Просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0541 га, що розташована по вул. Дарвіна в м. Маріуполі та зобовязати Маріупольське міське управління земельних ресурсів зареєструвати право приватної власності на вказану земельну ділянку на неї. Згодом подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0541 га, що розташована по вул. Дарвіна в м. Маріуполі. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заявою, якою підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу у її відсутності, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, тому суд за згодою позивачки ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою проти задоволення позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] не заперечував та просив розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи Маріупольського міського управління земельних ресурсів [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника управління та вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі на підставі договору купівлі - продажу № 4-984 від 30.04.2009 року, укладеним з [PERSON], посвідченим Другою маріупольською державною нотаріальною конторою та зареєстрованим у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 20.05.2009 року за № 26900722. /а.с.5,6,7/. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці по вул. Дарвіна, 15 в м. Маріуполі загальною площею 0,0541 га, власником якої є [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого 14.08.1998 року на підставі рішення виконкому Маріупольської міської Ради народних депутатів від 18.02.1998 року за № 53/17, яким землю передано для обслуговування житлового будинку. /а.с.8/. [PERSON] був власником домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі на підставі договору дарування від 28.01.1972 року та 20 травня 1999 року уклав договір купівлі-продажу (біржовий контракт) з [PERSON] відповідно до якого остання придбала у власність домоволодіння 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, що розташоване на земельній ділянці площею 541 кв. м. /а.с. 64/. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 047643 [PERSON] померла 22.09.2005 року та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, /а.с.65/. 09 жовтня 2008 року рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя угода купівлі - продажу будинку № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, укладена між [PERSON] П.В. та [PERSON] за біржовим контрактом від 20 травня 1999 року визнана дійсною. /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом № 4-874 від 11.04.2009 року спадщину після смерті [PERSON] у вигляді домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі прийняв спадкоємець за законом - син померлої [PERSON] /а.с.75/, який в подальшому і продав будинок позивачці. Відповідно до ст. 30 ЗК України (в редакції 1992 року), яка діяла на момент укладення договору купівлі - продажу домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі між [PERSON] та [PERSON], при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, встановлених для будівництва та обслуговування жилого будинку, і право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівлі та споруди, без зміни її цільового призначення, і, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження - будівлі та споруди. За договором купівлі - продажу від 20.05.1999 року від [PERSON] до [PERSON] перейшло право власності на вказане домоволодіння, для обслуговування якого передавалась у власність земельна ділянка площею 0,0541 га по вул. Дарвіна, 15 в м. Маріуполі, інші умови стосовно земельної ділянки не передбачались у договорі відчуження, її цільове призначення не змінено, тому право власності на вказану земельну ділянку, належне [PERSON], перейшло до [PERSON], яка 22.09.2005 року померла та не встигла за життя належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємця, при цьому відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини - його смерті, і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, ст. 131 ЗК України та п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Оскільки [PERSON] є сином померлої [PERSON] та спадкоємцем за законом, фактично і юридично прийняв спадщину після смерті матері у вигляді домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, тому [PERSON]Ф набув - успадкував, належне матері, право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд вищевказаного домоволодіння в розмірі 0,0541 га. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, і на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. А також, згідно розяснень п. 18-ґ) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Таким чином, позивачка за договором купівлі-продажу від 30 квітня 2009 року, укладеним з [PERSON], є набувачем домоволодіння № 15 по вул. Дарвіна в м. Маріуполі, який розміщений на земельній ділянці площею 0,0541 га, використовує земельну ділянку без зміни її цільового призначення, договором про відчуження не встановлено розміри земельної ділянки, право власності на яку повинне перейти до набувача будівлі, тому суд вважає, що позивачка набула право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, а саме у розмірі, в якому надавалася для обслуговування жилого будинку - 0,0541 га. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних справ. Оскільки [PERSON] не оформив свої спадкові права належним чином, хоча вказане право власності на земельну ділянку, що належало його матері на підставі договору купівлі-продажу будинку, входить до складу спадщини, із-за відсутності правоустановлюючих документів, позивачка не має можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, тому її право власності на земельну ділянку підлягає судовому захисту. З таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 328, 377, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. ЗО ЗК України (в редакції 1992 року), ст.ст.131,120 ЗК України, п.п. 22-1, 18-ґ Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved