Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

11.06.2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними по виплаті пенсії як дитині війни без підвищення її розміру на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року і здійснення відповідних виплат за вказаний період, мотивуючи позов тим, що порушується його право на отримання пенсії у більшому розмірі. Позивач до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 12). Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданих запереченнях (а.с. 17-18) просив справу розглянути без участі представника, позов не визнав з тих підстав, що здійснюючи нарахування і виплату позивачу підвищення до пенсії він керувався Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» і постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, якими на 2008 рік було встановлено наступні розміри надбавки до пенсії: з 22 травня - 48 грн. 10 коп., з 01 липня - 48 грн. 20 коп., з 01 жовтня - 49 грн. 80 коп. Крім того, зазначив, що за відсутності будь-якого іншого акту, який би врегульовував спірні правовідносини, протягом 2009-2010 років розмір підвищення не змінювався і вказане підвищення до пенсії здійснюється лише за рахунок коштів Державного бюджету, а за відсутності відповідного фінансування відсутні підстави для збільшення її розміру, зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин. За викладених у сукупності обставин просив у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач народилася 25.10.1935 року і є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту (а.с. 12). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни», що підтверджується копією доданого до матеріалів справи відповідного посвідчення (а.с. 10) і відповідачем не заперечується. Згідно із ст. 1, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195- IV (далі по тексту - Закон № 2195) вона має право на підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків від мінімальної пенсії за віком, яка виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. З 2007 року відповідач виплачував позивачу зазначене підвищення в значно меншому розмірі. Згідно п.12. ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2007 року № 489 зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зазначене положення Закону визнано неконституційним. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-УІ (далі по тексту - Закон № 107) було внесено зміни до ст. 6 Закону № 2195, у зв'язку з чим з 01.01.2008 року підвищення до пенсії виплачувалося позивачу у розмірі встановленому для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначене положення Закону № 107 визнано неконституційним. Згідно частини 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення пре їх неконституційність. Таким чином, з 22.05.2008 року ст. 6 Закону № 2195 була поновлена в попередній редакції. Втім, починаючи з травня 2008 року відповідач виплачував позивачу підвищення до пенсії в розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. Такі дії відповідача суд вважає неправомірними, оскільки у спірних правовідносинах підлягав застосуванню саме Закон № 2195, який має вищу юридичну силу. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки б силу положень викладених в абзаці 2 частини 3 ст. 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними підпунктом 11 пункту 35 розділу II Закону № 107, в разі недостатності виділених з Державного бюджету України коштів по бюджетних програмах, пов'язаних з розмежуванням джерел виплати пенсій між Державним бюджетом та Пенсійним фондом, пенсії визначені законодавством для відповідних категорії громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд знаходить, що наведені позивачем причини пропуску строку позовної давності є не поважними. Зазначене вище є підставою для визнання неправомірними дій відповідача по виплаті позивачу підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і за період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року в розмірі меншому ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - ЗО відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і за період з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а, вимоги позивача про нарахування 30-відсоткової надбавки за 2006 рік задоволенню не підлягають, так, як і не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідача протягом п'яти календарних днів виплатити зазначені підвищення, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial