Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеського національного академічного театру опери та балету, в якому просить поновити його на посаді заступника начальника машинно-декораційного цех) Одеського національного академічного театру опери та балету, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов*язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 4000 гривень. При цьому позивач посилається на те, що звільнення його з посади заступника начальника машинно- декораційного цеху театру за прогул 29.10.2009 року є незаконним, оскільки в цей день він знаходився у відрядженні у м. Києві за усною згодою керівника, про відмову в наданні відрядження йому не повідомили, крім того звільнення не було погоджено з профспілкою, членом якої він є, в зв*язку з чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав У судовому засіданні, позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять позов задовольнити у повному обсязі, Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали 2.04.2010 року та 6.05.2010 року заперечення на позовну заяву, в яких просять у задоволенні вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що посилання [PERSON] у своєму позові не відповідають дійсності, оскільки в.о. генерального директора театру [PERSON], у якого [PERSON] Е».В. начебто отримав усну згоду на відрядження, з 23.10.09р. по 27.11.09р. знаходився на лікарняному, тому не міг 27.10.09р. дати згоду на відрядження. Крім того, [PERSON] був запрошений до Міністерства культури і туризму України в якості голови профспілкової організації театру, у той час як позивач обіймав в театрі посаду заступника начальника машинно-декораційного цеху ОНАТОБ. Представника відповідача стверджують, що театр звільнив позивача з дотриманням умов, передбачених діючим законодавством, в зв*язку з чим позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Представник третьої особи - Одеської обласної організації Всеукраїнської професійної спілки працівників малого та середнього бізнесу «Єднання», підтримав позовні вимоги [PERSON], не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - в.о. генерального директора Одеського національного академічного театру опери і балету [PERSON], позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно наказу №285-К від 28 листопада 2009 року [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника машинно-декораційного цеху Одеського національного академічного театру опери та балету за прогул без поважних причин /29 жовтня 2009 року був відсутній на роботі протягом робочого дня/ за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України на підставі рапорту завідувача художньо-постановчою частиною від ЗОЛ і.09р., пояснювальної записки [PERSON] від 30.11,09р. /а.с.7/. Згідно рапорту від 30.10.09р. вбачається, що 29.10.2009 року заступник начальника машинно-декораційного цеху ОНАТОБ [PERSON] був відсутнім на роботі, причина відсутності не встановлена /а.с.56/. Судом також досліджено лист Міністерства культури та туризму України №404/7-1 /24-09 від 20.11.2009 року з якого вбачається, що 29 жовтня 2009 року відбулося засідання колегії МІСТ, на якому на запрошення Міністерства був присутній Голова профкому Первинної незалежної профспілкової організації Одеського національного академічного театру опери та балету [PERSON] /а.с.63/. Крім того, з листа Міністерства культури та туризму України №1121/19/13- 09 від 23.10.2009 року судом вбачається, що [PERSON] був запрошений взяти участь 29 жовтня на засіданні колегії Міністерства культури і туризму України як голова первинної незалежної профспілкової організації Одеського національного академічного театру опери та балету. Таким чином, суд погоджується з доводами представників відповідача стосовно того, що керівництво театру не могло надавати згоду на відрядження [PERSON] та видавати з цього приводу наказ, оскільки [PERSON] не був запрошений до Міністерства культури і туризму України як працівник театру, проти чого не заперечував сам позивач, пояснивши, що його було запрошено у якості голови профспілкової організації театру. Крім того, посилання [PERSON] на те, що 27.10.2009 року вік отримав усну згоду на відрядження у керівника, тобто в.о. генерального директора театру [PERSON], спростовуються доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме наказом №250-К від 23.10.2009 року на а.с.54, яким в.о. генерального директора театру [PERSON] на період своєї хвороби виконання обов*язків генерального директора театру поклав на заступника генерального директора основної діяльності [PERSON] з 23 жовтня 2009 року, крім того лікарняним [PERSON] з 23.10.2009 по 09.11.2009 року, після чого [PERSON] продовжував хворіти, а також поясненнями представника [PERSON], які свідчать про те, що [PERSON] не міг 27.10.2009 року дати згоду позивачу на відрядження. Згідно ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Доводи [PERSON] про те, що він знаходився у відрядженні за згодою керівника, що керівництву театру він подав заяву №35 від 27.10.2009 року про надання йому як голові профкому незалежної профспілки відрядження для участі в колегії Міністерства культури і туризму не можуть бути прийняті судом у якості поважних причин відсутності на роботі 29.10.2009 року, оскільки відповіддю на вказану заяву є відмова та до поважних причин відсутності на роботі суд відносить такі причини, як доведена непрацездатність працівника, відмова працівника від переведення на іншу роботу, якщо вона протипоказана працівнику за станом здоров*я, причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу при наявності таких причин міг би причинити працівнику чи іншим особам шкоду, значно більшу, ніж та шкода, яка заподіяна власнику невиходом на роботу. Причини відсутності [PERSON] на роботі не можуть бути віднесені до поважних, так як суд приходить до висновку, що у відсутності позивача на роботі є його вина, оскільки подавши заяву про відрядження до керівництва театру, він не пересвідчився, що його заяву задоволено, хоча згідно діючого законодавства працівник повинен був ознайомитися з наказом з цього приводу під розпис, та позивача не збентежила відсутність такого наказу, та не перевіривши чи дозволено йому керівництвом театру виїхати у відрядження [PERSON] В,В. не вийшов 29.10.2009 року на роботу. Доводи позивача та представника третьої особи Одеської обласної організації Всеукраїнської професійної спілки працівників малого та середнього бізнесу «Єднання» стосовно того, що [PERSON] звільнений за профспілкову діяльність, суд вважає безпідставними. Згідно ч.7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним органу має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Як вбачається з рішення первинної незалежної профспілкової організації ОНАТОБ, а саме з витягу із протоколу №24 від 20.11.2009 року засідання профкому, на якому слухали подання адміністрації театру від 06.11.2009 року №07- 25/493 щодо звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України та ухвалили не дати згоду на його звільнення, при цьому обгрунтування відмови у погодженні на його звільнення відсутнє а.с.47 Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992р., при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звіль іених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, суд вважає, що звільнення [PERSON] проведено без порушень трудового законодавства та підстав для поновлення на роботі немає, тому і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed