Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

У судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що від шлюбу з відповідачем 11 жовтня 2002 року у них народилась дочка [PERSON]. Спільно з відповідачем на даний час не проживає, хоча шлюб офіційно не розірвано. Дитина проживає з матірю. Відповідач припинив цікавитись долею дитини, її вихованням не займається, в школі дитину не відвідує. Не заперечує, що дитина позитивно ставиться до батька та, що відповідач заборгованості зі сплати аліментів не має. Просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх неповнолітньої дочки [PERSON]. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що під час сумісного проживання забезпечував сімю усім необхідним, проте внаслідок непорозумінь з дружиною через часті відїзди дружини до монастирів та відсутність дома, за її пропозицією змушений був залишити сімю і піти проживати окремо. На даний час платить на утримання неповнолітньої дитини аліменти, має постійне місце роботи. Відмовив позивачці у дачі згоди на виїзд дитини за кордон, а тому вважає, що саме ця причина є причиною звернення до суду з позовом. Стверджує, що відвідує дитину. Просить відмовити у задоволенні позову Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши висновок органу опіки і піклування а також подані сторонами письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. З оглянутої судом копії свідоцтва про народження неповнолітньої [PERSON] встановлено, що її батьком дійсно є відповідач по справі - [PERSON] Факт надання матеріальної допомоги дитині та відсутності заборгованості зі сплати аліментів на її утримання, сторонами не оспорюється, а тому на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України такі обставини суд вважає встановленими. Окрім того, судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, на обліку в центрі психічного здоровя населення не перебуває, в тому числі з приводу вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів. Під час бесіди з представником органу опіки і піклування малолітня [PERSON] пояснила, що вона любить свого тата, хоче з ним жити, за час спільного проживання тато піклувався про неї, купував усе необхідне. Згідно з положенням ст. 171 СК України, думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Сторони не оспорюють те, що фактично з лютого 2009 року сторони припинили спільне проживання, дитина залишилась проживати з матірю. Орган опіки і піклування у своєму письмовому висновку, наданому суду вказав на недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітньої дитини. Як слідує із змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав одного із батьків є ухилення від своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, нехтування своїми батьківськими обовязками повинне бути свідоме та умисне, про що зазначається також у п. 16 ППВСУ № 3 від 30 березня 2007 року. Сам лише факт нечастого спілкування з дитиною та неприязні стосунки, що склались між батьками дитини, за умови роздільного проживання, бажання батька дитини виконувати свої обовязки, визначені ст. 150 СК України, з урахуванням думки дитини та висновку органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав, не можуть бути розцінені судом, як підстава для вжиття такого крайнього заходу, як позбавлення останнього батьківських прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed