Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ відповідача № 6-к від 11.01.2010 про звільнення; визнати недійсною угоду про припинення трудового договору відповідно із п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін; поновити його на роботі на посаді керівника Чернігівського відділення № 33 Київської філії ВАТ „УніКредіт Банк. В обґрунтування позову посилається на те, що угода про припинення трудового договору підписана ним під психологічним тиском, під впливом обману та стресового стану. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 11.01.2010 у Чернігівському відділенні № 33 Київської філії ВАТ „УніКредіт Банк зявилися працівники Київської філії [PERSON] та [PERSON] та несподівано надали для підпису угоду про припинення трудового договору. Оскільки позивач відмовився підписувати угоду, дані особи стали чинити психологічний тиск, звинувачувати позивача у порушенні внутрішніх правил безпеки банку, погрожували звільнити з негативною характеристикою, позбавили можливості скористатися правовою допомогою. Після 3 годин такого тиску позивач був змушений підписати документи. Обманом позивач вважає те, що порушення правил безпеки банку не могло бути підставою для звільнення. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що тиску на позивача працівники банку не чинили. Угода про припинення трудового договору була запропонована позивачеві у звязку з систематичним і тривалим порушенням позивачем внутрішніх правил банку. Так, позивач значну частину робочого часу проводив, відвідуючи ресурси розважального характеру у мережі Інтернет, що призводило до неналежного виконання службових обовязків. Попередження з цього приводу виявилися марними. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що трудові відносини між сторонами існували з 15.06.2007. Між сторонами укладений письмовий трудовий договір від 15.06.2007. З 13.07.2007 позивач працював на посаді керівника Чернігівського відділення № 33 Київської філії ВАТ „УніКредіт Банк. 11.01.2010 між сторонами укладена угода про припинення трудового договору. Позивачем написана заява про звільнення за угодою сторін. Звільнений з роботи за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України 12.01.2010 наказом № 6-к від 11.01.2010. Підстава: заява [PERSON] від 11.01.2010 та угода про припинення трудового договору від 11.01.2010. Крім того, 11.01.2010 була підписана угода про зміни та доповнення до договору про іпотечний кредит, укладеного між сторонами, копії яких суду не подані. 12.01.2010 позивач поштою направив до відповідача заяву про відкликання своїх підписів у зазначених вище документах. Також 25.12.2009 позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням 25.12.2009. Згідно копії виписки-епікризу № 12763 та листка непрацездатності позивач у період з 25.12.2009 по 06.01.2010 перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні Чернігівської міської лікарні № 1. Після виходу на роботу позивач на припиненні трудових відносин не наполягав. Як вбачається з копії пояснень [PERSON] від 01.12.2009, службових записок від 22.12.2009, відносно позивача проводилась перевірка щодо дотримання внутрішніх правил використанні мережі Інтернет. В матеріалах справи присутні копії медичних документів, згідно яких позивач звертався за медичною допомогою у період з 12.01.2010 по 05.02.2010. Кодексом Законів про працю України не передбачена одностороння відмова працівника від угоди про припинення трудового договору. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (322-08) (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Згідно ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не подано жодних доказів того, що під час підписання угоди на нього чинився психологічний тиск. Натомість, з показань свідка [PERSON] вбачається, що після ознайомлення з запропонованими документам позивач став телефонувати знайомим юристам і консультуватися. Оскільки позивач консультувався по кожному пункту документів, підписання зайняло 3 години. Свідком заявлено, що вона не дозволила позивачеві залишити робоче місце для зустрічі з адвокатом, однак це не свідчить про відсутність у позивача внутрішньої волі до підписання документів. Таким чином, відсутні будь-які докази того, що 11.01.2010 позивач під час написання заяви про звільнення, підписання угоди про припинення трудового договору зазнавав психологічного тиску, перебував у стресовому стані, чи не розумів значення своїх дій. Всі доводи з цього приводу обмежуються твердженнями позивача. За визнанням представників відповідача, бажання припинити трудові відносини з боку банку виникло у звязку з систематичним порушенням позивачем правил користування мережею Інтернет на робочому місці, що відбирало значну частину робочого часу. Тому згадування у розмові з позивачем причини, що спонукала відповідача до припинення трудових відносин, суд не вважає тиском на позивача. Погризи звільнення за іншою статтею не доведені.

Outcome: dismissed