overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіцманського районного суду від 27.12.2004 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 50 гривень щомісячно. Матеріальне становище відповідача, його дохід в даний час більший, за спеціальністю він шофер, працює по найму у фізичних осіб та підприємців, має мінливий дохід і приховує свій дійсний заробіток. На даний час змінилась економічна ситуація, збільшився розмір мінімальної заробітної плати, зросли ціни на продукти харчування, предмети першої необхідності, сини підростають і сплачувані відповідачем аліменти не задовольняють потреби дітей, тому просила стягнути з відповідача по 250 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки і від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, тому, за погодженням позивача наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до вимог ст. ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для забезпечення потреб та інтересів дітей. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України, яка визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі . Оскільки відповідач працездатний, інших утриманців не має, але постійній, доходу не отримує, з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж ЗО % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як визначає положення ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, та відповідно до встановлених розмірів прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які становитиме 250 гривень для кожної дитини. Враховуючи наведене, ст.ст. 180, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Мамаївської сільської ради, Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною вартістю 413231 гривень, що розташовані в с. Мамаївці, вул. 24 Серпня. 19, Кіцманського району Чернівецької області, після смерті 13.02.1998 року її матері [PERSON]. Вказує,що являється єдиною спадкоємицею за законом, інших спадкоємців та утриманців у померлої [PERSON] немає. В управління та володіння спадковим майном вступила своєчасно, постійно проживала і продовжує проживати у спадковому господарстві, похоронила матір, обробляє присадибну земельну ділянку, але пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини і не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, відповідачі - представники Мамаївської сільської ради та бюро технічної заявлені вимоги визнали, звернувшись до суду з відповідними заявами. Відповідно до ч.І ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.01.2009 року по 22.03.2010 року в сумі 23131 грн. 59 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги [PERSON] підтримав та пояснив, що при звільненні з роботи з ним не був проведений розрахунок. Рішеннями цього ж суду від 27.06.2008 року на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку по 20.06.2008 року та моральну шкоду, від 24.03.2009 року стягнуто середній заробіток за період з 21.06.2008 року та моральну шкоду, однак фактично виплата зазначених коштів йому не проведена, тому просив стягнути з відповідача вказані вище види виплат. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце проведення розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, позов підлягає задоволенню частково. Встановлено, що 05.06.2007 року позивач звільнився з роботи. В день звільнення та в послідуючому відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України не провів з [PERSON] розрахунку. 27.06.2008 року рішенням цього суду на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку по 20.06.2008 року та моральну шкоду. Рішенням цього ж суду від 24.03.2009 року на користь позивач стягнуто середній заробіток за період з 21.06.2008 року по день постановлення рішення та моральну шкоду. Виплата зазначених коштів по даний час фактично не проведена. Суд вважає, що відповідно зі ст.117 КЗпП України законною є вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2009 року, оскільки відповідач до цього часу не виконав обовязок по виплаті [PERSON] заборгованості по заробітній платі після його звільнення з роботи та середнього заробітку за час. Підлягає стягненню 23 449 грн. 55 коп. (79,49 грн. середньоденний заробіток х на 295 днів затримки). За період з 23.01.2009 року стягнення середнього заробітку не проводиться, оскільки даний період включений в рішенні суду від 24.03.2009 року. На підставі ст.237-1 КЗпП України позивач має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, так як через несвоєчасне проведення розрахунку він несе моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи, а тому встановлює його в сумі 700 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Адміністрації Каховського професійного ліцею в інтересах неповнолітнього [PERSON] [PERSON] М.Ю. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON], зазначивши в заяві, що в Каховському професійному аграрному ліцеї з 01.09.2009 року навчається [PERSON], який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування та знаходиться на повному державному утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, тому просять в судовому порядку стягувати з відповідача на користь Каховського професійного аграрного ліцею на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття У попередньому судовому засіданні від сторін надійшли заяви в яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнає в повному обсязі та просять розглянути дану справу без їхньої участі. Представник третьої особи [PERSON] не заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст.130, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у попередньому судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 і ч.1 ст.183 зазначеного Кодексу за рішенням суду аліменти присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 зазначеного Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки заявлені вимоги є законними, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі віднести на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, і свої вимоги мотивував тим, що з 01.03.2002 року на їх обслуговуванні перебуває будинок № 20 вул. Черепіна, в м.Суми в квартирі № 72 якого мешкають відповідачі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками зазначеної квартири, які невчасно вносять оплату за квартплату тому утворилась заборгованість, а саме 1440 грн.32 коп. за період з 1.02.2004 року по 1.09.2009 року. Просить постановити рішення яким стягнути з відповідачів заборгованість по квартплаті за зазначений період в солідарному порядку та судові витрати по справі в дольовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час слухання справи попереджений належним чином, в своїй заяві просить слухати справу в її відсутність, позов підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення, оскільки в справі достатньо доказів про права та відносини сторін . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням міського голови від 21.01.2002 року будинок № 20 по вул. Черепіна в м.Суми переданий на обслуговування ТОВ Житло-Сервіс-Інвест. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] і проживають в зазначеній квартирі . Відповідачі своєчасно не вносять оплату за ексвитрати і тому суд вважає, що право позивача порушене та підлягає захисту, а тому необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість по квартплаті за період з 1.02.2004 року по 01.09.2009 року в сумі 1440 грн.32 коп. в солідарному порядку, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. в дольовому порядку. Стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 51 грн.00 коп. в дольовому порядку. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач посилається на те, що 28 квітня 1992 року вступив у шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконкомом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис №05. Від указаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів -- [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб в обох перший. Сімейне життя не склалось, близько восьми місяців вони проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків, між ними повністю відсутнє взаєморозуміння. Шлюб носить виключно формальний характер. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, рішення про розірвання шлюбу є остаточним, примирення між ним та відповідачем неможливе, в зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину своєї неявки не повідомила, хоча про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЩІК України. Заслухавши позивача та вивчивши документи справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи видно, що позивач - - [PERSON], перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], з 28 квітня 1992 року, зареєстрованого виконкомом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис №05, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6). Приймаючи до уваги, що збереження сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, наявність неповнолітніх дітей, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати, при цьому всі витрати по справі залишити за позивачем, враховуючи матеріальне становище сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

15 жовтня 2009 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 19 вересня 1975 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та різні погляди на життя, що призводить до постійних сварок. З 2002 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Спору про поділ спільного майна немає. А тому [PERSON] просить суд розірвати зареєстрований між нею та відповідачем шлюб. Позивачка в судове засідання зявилася, позов підтримала та просила суд задовольнити його, так як примирення між нею та відповідачем неможливе, їх сімя розпалася остаточно, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, протягом строку, наданого для їх примирення, між нею та відповідачем відносини не налагодились, але відповідач відмовляється звертатися до органів РАЦС з заявою про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання зявився, позов визнав, суду пояснив, що спільно з позивачкою тривалий час вони не проживають однією сімєю, збереження їх сімї неможливе, а тому проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи, враховуючи пояснення позивачки, відповідача, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити, так як відповідно до ч.2 ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, - а в судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими матеріалами справи, що 19 вересня 1975 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 19 вересня 1975 року Палацом урочистих подій м. Миколаєва /а.с.3 /; шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені з 2002 року, спору про поділ майна між сторонами немає, примирення між позивачкою та відповідачем неможливе, так як їх сімя остаточно розпалась, примирення між ними протягом строку, наданого судом не відбулося; спільне господарство ними не ведеться, а тому [PERSON] в категоричній формі наполягає на задоволенні позову, так як збереження шлюбу суперечить її інтересам, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд приходить до висновку про те, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача, а позивачку звільнити від його сплати. Тому на підставі ст. 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

19.05.2010 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати дії Шевченківського відділу соцзахисту управління соцзахисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо недоврахування та недовиплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки неправомірними і стягнути щорічну грошову допомогу за 2007, 2008, 2009 роки у сумі 4335 грн. Заяву мотивує тим, що статтею 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 3 категорії, повинні були виплатити щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 3-х мінімальних заробітних плат. Проте у спірний період такі виплати не проводились в належному розмірі, виплачувалося тільки по 75 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обємі, просив позов задовольнити. Від представника відповідача поступило письмове заперечення на позовні вимоги з клопотанням розглядати справу у його відсутності. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС третьої категорії та має право на доплату щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до вимог ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 3-х мінімальних заробітних плат. На підставі Постанови КМ України № 562 від 12.07.05 р. спірні виплати проводились відповідачем в заниженому розмірі. Статтею 22 Конституції України встановлено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається. Дане положення відображене у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.07 р. № 6- рп у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень статей 29,36, частини другої ст. 56, ч.2 ст. 62, ч.І ст. 66, п. 7,9,12,13, 14, 23, 29, ЗО, 39, 41,43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.08 р. Відповідно до вимог ст.152 ч. 2 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відтак, суд вважає, що є підставними вимоги позивача у межах строку позовної давності. Безпідставними суд вважає покликання відповідача на відсутність коштів як на підставу для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач 31 березня 2010 року звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі по 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 04 вересня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Відповідач додатково пояснив що не погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, що вимагає позивачка. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] народився 08 січня 2010 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму, встановленого Кабінетом Міністрів України на 2010 рік для дітей віком до 6 років, матеріальне становище сторін, відсутність на утриманні у відповідача інших неповнолітніх дітей, стан здоров'я дитини, стан здоров'я відповідача та інші обставини, що мають істотне значення. В зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] січня 2010 р.н. в розмірі по 350 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 31 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

27 січня 2010 року позивачка пред'явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 31 серпня 2001 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1780. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу у них є син - [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося. З 2004 року вони, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. В зв'язку з цим вона звернувся до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Додатково пояснила, що за час примирення, яке надавалося судом нічого не змінилося, та розірвання шлюбу буде повністю відповідати їх інтересам та інтересам їх дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд приходить до внсновку, що витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАЦСу слід покласти на сторони в рівних частках.

Outcome: approved