Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що їй не було проведено у повному обсязі виплати пенсії, передбачені ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. У своєму позові вона посилалася на те, що відповідно до положень ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсія, яка повинна призначатись їй не може бути нижчою ніж 6 мінімальних пенсій за віком, яка відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік". Згідно положень ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачці також повинна бути призначена додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідно до групи інвалідності. У березні 2010 року позивачка звернулася на адресу відповідача з вимогою про призначення їй пенсії у розмірі, встановленому ч.4 ст.54 Закону України, а також з вимогами виплачувати додаткову пенсію за шкоду, спричинену здоров'ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В задоволенні вимог позивачки було відмовлено. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій позов свій підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку, але надав суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю і справу розглянути без участі представника. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що предметом судового розгляду є правовідносини, що пов'язані із забезпеченням соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказані правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про прожитковий мінімум", а також іншими нормативно-правовими актами чинного законодавства України. Судом встановлено, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, згідно посвідчення (а.с.2) та являється інвалідом 3 групи по захворюванню, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК. Згідно положень ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір пенсії для інвалідів 3 групи, яка повинна призначатись позивачці у відповідності з цим Законом, не може бути нижчою відповідно ніж 6 мінімальних пенсій за віком, а згідно ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", таким інвалідам 3 групи, виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідно до групи інвалідності. Цей же Закон вказує, що порядок обчислення вказаної пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п.4 Порядку нарахування пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України № 523 від 30.05.1997 р. "Про затвердження нового порядку обчислення пенсій по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва або захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи", в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3 групи інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими від 6 мінімальних пенсій за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється згідно положень Закону України "Про прожитковий мінімум" та Закону України "Про державний бюджет України" на вiдповiдний рік. Вiдповiдно до ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмiрi прожиткового мiнiмуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановлюється щорічно відповідним Законом України "Про державний бюджет". Так, ст.58 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня 2008 р. 470 грн., з 1 квітня 2008 р. 481 грн.; з 1 липня 2008 року 482 грн.; з 1 жовтня 489 грн.; з 1 листопада 2009 року 573 грн.; з 1 січня 2010 року 695 грн. Зазначена стаття була змінена Законом України від 15.03.2007 року № 749 -5 та існує в новій редакції з 28.03.2007 року, якою встановлений прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, з 1 січня 2007 р. 380 грн., з 1 квітня 2007 р. 406 грн., з 1 жовтня 2007 року 411 грн. При цьому зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 ч.1 цієї статті, збільшений на 1%, що складає відповідно 410 грн. 06 коп., 415 грн. 11 коп. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" встановлений прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність: з 1 січня 2008 р. 470 грн., з 1 квітня 2008 р. 481 грн.; з 1 липня 2008 року 482 грн.; з 1 жовтня 489 грн.; з 1 листопада 2009 року 573 грн.; з 1 січня 2010 року 695 грн. Тобто розмір пенсії позивачки буде становити, виходячи з наступного розрахунку: 6 x 696 грн. + 50 % від 696 грн. = 4517 грн. 50 коп. Таким чином, позивачці повинні виплачувати пенсію в сумі 4517 грн. 50 коп. Згідно ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін в діючі закони є неприпустимим звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд також керується висновками рішень Конституційного Суду України по справі № 1-21/2005 від 11.10.2005 року, № 8-ри/2005, № 8-ри/99 від 06.07.99року, № 5-ри/2002, № 7-ри/2004 від 17.0З.2004року, № 20-ри/2004р. від 01.12.2004 року, в яких Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, i сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося що, пільги, компенсації, гарантії з видом соціальної допомоги i необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що було порушено право позивачки на пенсійне забезпечення у встановленому законом розмірі, яке є складовою конституційного права позивачки на соціальний захист, що передбачене ст.46 Конституції України. Виходячи з вказаного, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача та визнає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved