Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

21.04.10 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування, укладений між ним та [PERSON] 14.12.99 р. Заяву мотивує тим, що на праві власності йому належала квартира [ADDRESS], в якій він постійно проживає з дружиною з 1991 року, іншого житла не має. У нього не було наміру відчужувати вказане житло. З відповідачем по справі, його племінником , вони домовились про те, що укладуть договір, на підставі якого відповідач буде утримувати його до смерті, допомагати матеріально, а лише після смерті позивача він стане власником житла. На момент підписання договору позивач перебував у стані алкогольного спяніння, відтак не памятає який саме договір підписав. Нотаріус теж не розяснювала йому наслідків укладеної угоди. Лишу у грудні 2009 року йому стало відомо про те, що ним було підписано договір дарування, коли відповідач поставив вимогу про те, щоб позивач з дружиною виселився з квартири, оскільки така вже йому не належить. Зважаючи на вік не розумів змісту угоди, яку підписував, вважаючи що фактично укладав договір довічного утримання та буде мати можливість постійно проживати за вказаною адресою. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що фактично [PERSON] до грудня 2009 року був впевнений у тому, що уклав з відповідачем договір довічного утримання . Так, позивач з дружиною проживали за адресою спірного житла, сплачували комунальні послуги. Відповідач навіцувався цо цяцька, допомагав матеріально, вносив кошти по оплаті лише теплопостачання житла. Лише коли віцповідач виставив вимогу про виселення з квартири, позивач довідався, що підписав договір дарування і вже не є власником квартири, тому строку позовної давності не пропустив. Наміру на відчуження житла у нього не було, оскільки іншого місця проживання у нього немає. Відповідач в судовому засіцанні проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON], його дядько, особисто виявив бажання подарувати йому квартиру, оскільки з [PERSON] багато років проживав у фактичних шлюбних віцносинах проте не довіряв їй і боявся, що вона або її ціти заберуть квартиру. На момент підписання договору позивач був тверезий, нотаріус розяснила йому насліцки укладення угоди. На момент підписання цоговору ційсно між сторонами була угода, що довічно дядько буде проживати за вказаною адресою, а відповідач буде йому матеріально допомагати та в разі потреби повністю утримувати. Вій ніколи не ставив вимогу про виселення позивача з спірної квартири і наміру поселятись туди не мав. Вважає, що лише дружина дядька змусила його звернутись з вказаним позовом до суду, оскільки хоче заволодіти житлом. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. Представник третьої особи [PERSON] та третя особа в судовому засіданні підтримали позов та пояснили, що [PERSON] та [PERSON] з 1977 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах, протягом 20 років проживають за адресою спірного житла. Між позивачем та відповідачем завжди були хороші відносини, дядько постійно допомагав племіннику матеріально. Зі слів чоловіка їй відомо, що ним у нотаріуса був підписаний договір, проте тексту договору вона ніколи не бачила, оскільки такий знаходився у відповідача. З розмов їй відомо, що в старості племінник мав допомагати позивачу, в разі потреби утримувати його. Проте у грудні 2009 року відповідач з дружиною прийшли в квартирі, влаштували скандал та повідомили, що позивач з дружиною повинні звільнити квартиру, оскільки власником житла є [PERSON] Іншого місця проживання у позивача немає. Наміру відчужувати спірну квартиру він не мав. Просили відмовити в задоволення позову. Від представника ОКП ЛОРБТІ та ЕО в адресу суду поступила заява про розгляд справи в її відсутності. З повідомлення Головного управління юстиції у Львівській області від 31.05.10 р. вбачається, що приватна нотаріальна діяльність [PERSON] була припинена відповідно до наказу № 55 від 18.04.06 року, відповідно до поданої нею заяви. [PERSON] викликалась в судове засідання за місцем проживання, проте в судове засідання не зявилась повторно, хоча належним чином повідомлялась судом про час та місце розгляду справи. Заслухавши думку учасників процесу, показання свідків , дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.99 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру № 75 по вул. Під Голоском, Пум. Львові. Квартира складається з однієї кімнати, кухні , комунальних вигод. Загальна площа становить 46, 3 кв.м. Квартира належала дарителю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Львівською міською адміністрацією 02.12.94 р. за № 40250. На підставі вказаного договору 05.07.00 р. відповідачу було видано реєстраційне посвідчення ОКП ЛОРБТІ та ЕО. Як вбачається з довідки ЛКП Під Голоском - 410 від 08.02.10 р. з 30.06.09 року [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Відповідно до вимог ст. 243 ЦК України УРСР 1963 року , який діяв на час укладення договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. За змістом зазначеної статті дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обовязків надання таких вигод. Як вбачається з пояснень сторін, показань свідків, допитаних в судовому засіданні, до укладення договору позивач, що є людиноію похилого віку, мав на меті отримання від відповідача догляду та необхідної допомоги, а відповідач брав на себе обовязок по наданню необхідної допомоги позивачу . Крім того, сам відповідач ствердив в судовому засіданні , що до смерті позивача не мав наміру проживати у спірній квартирі, допомагав дядькові в утриманні житла. зобовязувався в разі необхідності надавати дарувальнику матеріальне утримання та догляд. Крім того суд приймає доводи позивача про те, що він не мав наміру позбавляти себе власності - спірної квартири, оскільки це єдине місце його проживання. Договір дарування вважається укладеним в моменту передачі майна обдарованому, що врегульовано ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідач визнав в судовому засіданні, що позивач, за згодою між ними вправі до смерті проживати у спірній квартирі. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки лише у грудні 2009 року він дізнався про те, що ним підписано саме договір дарування. Так, з моменту підписання договору позивач проживав та був зареєстрований за адресою спірного житла. У спірну квартиру відповідач зареєструвався лише 30.06.09 року , питання про виселення позивача виникло лише у грудні 2010 року, оригінал договору зберігався лише у відповідача. Відтак суд приходить до висновку, що лише у грудні 2009 року позивач довідався про порушення його права. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, в силу дії ст. 56 ЦК України ( в редакції 1963 року), оскільки укладаючи вказаний договір позивач діяв під впливом помилки, що має істотне значення .

Outcome: approved