Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та [PERSON] звернувся до публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської ОД АТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, з тих підстав, що 27.09.2007 р. між відкритим акціонерним товариством [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської ОД АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода №132, згідно якої банк встановлює позичальнику загальний кредитний ліміт в сумі 1\~300\~000,0 грн. Термін дії угоди - з 27.09.2007 р. до 26.09.2017 р. Умови надання, термін погашення і розмір кожного кредиту (траншу) оформлюється кредитними договорами. В рамках вищезгаданої Генеральної кредитної угоди було укладено кредитний договір № 010/14-10-700 G132 від 27 вересня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 1\~300\~000,0 грн. строком до 26 вересня 2017 року під 12,5% річних за користування коштами. Меморіальними ордерами № TR 010/14-10-700G1 від 28.11.2007 р. та від 16.11.2007 р. на загальну суму 1\~300\~000,0 грн. підтверджується той факт , що АТ «[PERSON] Аваль» виконав свої договірні зобовязання за вищезазначеним кредитним договором у повному обсязі. Згідно з умовами кредитних договорів, погашення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником в порядку та строки відповідно до графіка погашення кредитної заборгованості, який є невідємною частиною кожного кредитного договору. Позичальник не виконує умови договорів належним чином, тому і допустив заборгованість. В судовому засіданні представник ВАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] позов при уточнених позовних вимогах підтримав, просить його задовольнити. Позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства товариства [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської ОД АТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, не визнав та просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилися , причини неявки не повідомили. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконано зобовязання, взяті на себе згідно Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 р. та укладеного на її підставі кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, а саме не сплачуються сума кредиту, нараховані відсотки за кредитом, пеня по кредиту та пеня по відсотках. Станом на 13.05.2010р. за [PERSON] рахується заборгованість по кредитному договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року за кредитом в сумі 1\~241\~625 грн. 13 коп., несплачені відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 419\~474 грн. 30 коп., пеня по кредиту та відсотках в розмірі 13\~114 грн. 66 ком. Отже, загальна заборгованість становить 1\~674\~214 грн. 09 коп. Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобовязань , якими є неустойка, порука, гарантія, застава, при тримання, завдаток. В ході судового розгляду було встановлено, що на забезпечення виконання кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, що укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки № 2903 від 27.09.2007 р. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення з боржника непогашеної суми кредитної заборгованості. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушивши умови договорів та закону, відповідач зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконав. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання). З розрахунку заборгованості за даними кредитними договорами станом на 02.09.2009 року та 13.05.2010 року зрозуміло, що відповідач порушив терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, припинивши здійснювати платежі взагалі. Відповідач не надавав суду жодних доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до п.п. 10.1. 10.2. Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 та п. 2.3.2. кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року за порушення строків погашення кредитів, відсотків за користування кредитними коштами відповідач-позичальник сплачує позивачу-кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. Ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України зазначає, що наслідком порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до вищевказаного кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом на штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов договорів та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредитів. Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 33 ч.ч.1 та 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Пунктами 3.1.4 договору іпотеки сторони передбачили право іпотеко держателя (у разі невиконання іпотекодавцем зобовязання) вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.7. договору іпотеки передбачено, що якщо суми від продажу предмету іпотеки та суми від реалізації іншого майна, що буде передане в іпотеку в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог іпотеко держателя, він має право в судовому порядку вимагати отримання суми , якої не вистачає, для повного задоволення вимоги з іншого майна іпотекодавця. За таких обставин справи суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь боргу та судових витрат по справі. 11.02.2010 р. ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, обєднано в одне провадження справу за позовом акціонерного товариства [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської обласної дирекції до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 року із справою за позовом [PERSON] до акціонерного товариства [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської обласної дирекції про визнання вказаного кредитного договору недійсним. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль в особі Івано-Франківської обласної дирекції про визнання недійсним кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 року у звязку із відсутністю у вказаному договорі відсутності відповідальності банку щодо видачі кредиту. Розглянувши доводи позивача, викладені у позовній заяві, заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочинну, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6 . правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину Правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За умовами спірного договору відповідач кредитор надав позивачу позичальнику кредит у сумі 1\~300\~000,0 грн. строком до 26.09.2017 року для проведення ремонту нерухомого майна, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші зобовязання за договором. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити процент. Як вбачається зі змісту кредитного договору №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, зокрема з п. 1.12.2. сторони з укладенням цього кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Крім того, на виконання кредитного договору відповідач надав позивачу грошові кошти. Факт укладення договору та прийняття позивачам усіх істотних умов договору, також підтверджується наявними матеріалах справи розрахунками заборгованості по кредитному договору станом на 02.09.2009 року та 13.05.2010 року, згідно яких позивач тривалий час здійснював погашення кредиту на умовах визначених спірним договором. Факт видачі банком кредити підтверджується меморіальними ордерами № TR 010/14-10-700GI від 28.11.2007 р. та від 16.11.2007 р. на загальну суму 1\~300\~000,0 грн. Факт отримання кредиту позивачем не заперечується. Докази на спростування обставин прийняття позивачем виконання зобовязання банку щодо видачі кредиту відсутні, відтак, спірний кредитний договір є укладеним. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 202, 203, 204, 526, 527, 530, 554, 610, 638, 1054, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.33 ч.ч.1, Закону України «Про іпотеку», ст.20 Закону України «Про заставу», ст.ст.11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved