Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

19.05.2010 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними, нарахування та виплату недоплаченої як «Дитині війни» щомісячної державної соціальної допомоги за період з 2006 по 2010роки, стягнення моральної шкоди . В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, від нього надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю та заперечення до позову, в яких просить позов залишити без задоволення в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за № 2195 VI від 18 листопада 2004 року позивачка є дитиною війни з тих підстав, що станом на 02 вересня 1945 року вона не досягла вісімнадцятирічного віку, тобто на неї розповсюджуються норми вказаного Закону. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» N 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Дію вище вказаної ст.6 Закону було зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет на 2006 рік» та відновлено з 02.04.2006 року відповідно до Закону України від 19.01.2006 року « Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», у звязку з виключенням пункту 17 статті 77 Закону України від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет на 2006 рік». Новою редакцією цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону від 18 листопада 2004року, запроваджуються у 2006році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України з погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Протягом 2006року не приймалось рішення на виконання вимог ст..110 Закону України від 20 грудня 2005року «Про державний бюджет України на 2006рік». Отже пільги для дітей війни, передбачені ст.6 Закону від 18 листопада 2004року, безпосередньо у 2006році запровадженні не були. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено з урахуванням ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якою було обмежено коло субєктів підвищення пенсії, а також встановлено інші його розміри. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 п.12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», визнані неконституційними, а тому підстав для їх застосування судом при вирішенні даного позову немає. Відповідно до п. 41 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та встановлено інші розміри допомоги. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 п.41 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаний неконституційним, а тому підстав для його застосування судом при вирішенні даного позову немає. Законом України «Про державний бюджет на 2009рік» змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносилось, дія статті не зупинялась. Законом України «Про державний бюджет на 2010рік» змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносилось, дія статті не зупинялась. Відповідно, вище викладеного суд враховує, що дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» призупинялася та неодноразово визнавалося зупинення таким, що не відповідає Конституції України /є неконституційним/, а саме у 2007 році з 9 липня 2007 року з дня ухвалення КС України Рішення, в 2008 році з 22 травня 2008 року з дня ухвалення рішення КС України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконноми рішеннями, діями чи бездіяльностю органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення компенсації моральної шкоди частково у розмірі 500 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial