Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій відповідача щодо проведення виплат йому державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними, зобов'язання відповідача перерахувати йому державну та додаткову пенсію. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що має статус громадянина постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 3 групи, знаходиться на обліку в УПФУ в Приморському районі міста Маріуполя. Відповідно до ст.ст.49, 50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він має право отримувати основну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 12.01.2005 року, але з цього часу відповідач йому пенсію не перерахував та не виплатив. Просив задовольнити позовні вимоги, та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 12.01.2005 року у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54 ч.4 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як інваліду 3 групи. Позивач у письмовій заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без представника УПФУ та заперечення, яким зазначив, що УПФУ враховуючи конституційну норму щодо обовязкового виконання постанов Кабінету міністрів України (ст. 117 Конституції України), Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області при визначені розміру пенсії [PERSON] було правомірно застосовані Постанови КМУ. Позивач вимагає встановлення йому пенсії, виходячи з мінімального розміру, який встановлено ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але ч. 3 цієї статті передбачено, що цей розмір застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно з цим законом. Закони «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мають рівну юридичну силу, тому відсутні правові для застосовування норм, зазначених в першому, ігноруючи норми другого. Таким чином, УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області не має законодавчих підстав для проведення перерахунку основної та додаткової пенсії. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави». Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. [PERSON] віднесена до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А № 052798 (а.с.10), є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 2-18 АВ № 001695 (а.с.8). У відповідності до ст. 49 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Так, відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Пунктом 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Статтею ст. 67 цього Закону встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, для позивача як інваліда 3 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи з затвердженого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність виходячи з закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Ухвалюючи судове рішення у даній справі суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає безпідставними посилання відповідача на необхідність застосування у спірних відносинах постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, оскільки, виходячи із приписів пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дія положень наведеного Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, п.16 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тому згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому суд у задоволенні позовних вимог у часті зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької провести [PERSON] перерахунок та виплату основної пенсії по ІІІ групі інвалідності із розрахунку шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, із розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 12 січня 2005 року по 31 травня 2007 року, тому що позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області із заявою про перерахунок пенсії 18.05.2010 року відмовляє. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області позивач [PERSON] з 01 червня 2007 року по 17 січня 2008 року отримувала пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 18 січня 2008 року по теперішній час отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому у зазаначений період позивач не має права на перерахунок пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.02.2008 року. Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до статтею 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито звільнити його від сплати судових витрат на користь держави. На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.49, 50, 54, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Outcome: partial