Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про співпрацю та визнання за нею права власності на нежитлове приміщення. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 10 лютого 2005 року за реєстраційним № 6464420, їй належить на праві власності нежитлове приміщення по вул.Вітвера,10 у м. Львові. 15 вересня 2009 року між нею та [PERSON] було укладено договір про співпрацю з метою проведення реконструкції даного нежитлового приміщення та з метою спільного його використання і експлуатації, та за результатами співпраці - отримання прибутку та збільшення власного капіталу кожного з них як сторін. Після укладення договору усно узгодили, що вони повинні один одному допомагати та сприяти у проведенні будівельних робіт, дотримуватись умов договору, пропорційно вкладати кошти для проведення реконструкції нежитлового приміщення. Відповідач, мотивуючи матеріальною скрутою та браком часу на здійснення реконструкції, такою не займалась, і таким видом робіт зайнялась вона, позивач, зокрема, витрачала власні кошти на будівництво, купівлю будівельних матеріалів, займалася виготовленням документації на нежитлове приміщення по вул. Вітвера,10 у м. Львові. Під час завершення робіт відповідач заявила свої вимоги на дане приміщення, мотивуючи наявністю договору про співпрацю та зокрема п.2.5. та п.3.1. спірного договору. Відповідач не визнає її право на приміщення, загальною площею 495,5 кв.м. оскільки, відповідно до договору про співпрацю від 15 вересня 2009 року, дане приміщення є в спільному користуванні, що виключає можливість виникнення прав одного із учасників договору на нього окремо від іншого учасника. Оскільки [PERSON] порушено умови договору про співпрацю неналежним її виконанням, позивач ставить питання про розірвання договірних відносин в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю і дала аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що не погоджується на визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення загальною площею 495,5 кв.м. по вул. Вітвера,10 у м. Львові з тих мотивів, що відповідно до укладеного між нею та позивачем договору про співпрацю від 15 вересня 2009 року дане приміщення є у спільному користуванні, що виключає можливість виникнення прав одного із учасників договору на нього окремо від іншого учасника. Дійсно, реконструкцією спірного приміщення вона не займалась у звязку з матеріальною скрутою та браком часу на здійснення такої. Кошти на будівництво, купівлю будівельних матеріалів, виготовлення документації на нежитлове приміщення по вул. Вітвера,10 у м. Львові витрачала та займалась всіма питаннями виключно позивач. Вважає, що згідно укладеного між ними договору має право на ? частину спірної будівлі у спільному користуванні та власності, тому у задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив суду, що згідно інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення на вул. Вітвера,10 у м. Львові, - нежитлове приміщення після проведеної реконструкції не змінилося у загальній площі. Проведена реконструкція була проведена в межах параметрів будинку. Добудови, надбудови проведено не було. Земельна ділянка не була використана при реконструкції будинку. Згідно експлікації внутрішніх площ до плану будівлі реконструкція була проведена у приміщеннях мансардного поверху, проведені зміни у встановленні перегородок приміщень, тобто збільшення чи зменшення їх за рахунок інших. Загальна площа по будівлі після проведеної реконструкції відповідає площі зазначеній позивачем у позовних вимогах. При прийнятті рішення покладається на розгляд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 01 грудня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 10 лютого 2005 року за реєстраційним номером 6464420 (а.с.14-15), нежитлове приміщення по вул. Вітвера, 10 у м. Львові належить на праві власності позивачу [PERSON] Відповідно до п.3 договору про співпрацю від 15.09.9р. (а.с.6,7), укладеного між сторонами, даний договір є лише передумовою для укладення інших, крім ним передбачених, договорів, та не тягне за собою фінансових чи правових зобовязань для сторін. Як вбачається з п.3.1. спірного договору, сторони лише визначили свої внески та порядок розподілу прибутків у разі укладення між ними договору про спільну сумісну діяльність, однак такий договір не укладався. Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін, відповідач не приймала жодної участі у здійсненні реконструкції та будівельних роботах, а позивач, крім заявленого внеску, провела усі роботи та затратила і кошти, які мала би затратити згідно договору відповідач, та отримала у встановленому порядку необхідну документацію. Таким чином встановлено, що відповідачем [PERSON] порушено умови договору про співпрацю неналежним його виконанням, що дозволяє на підставі п.5.1. спірного правочину ставити питання про розірвання договірних відносин у встановленому законом порядку. Підстав до визнання за відповідачем спільної сумісної власності на реконструйоване приміщення немає. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ, якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. За таких даних позивач [PERSON] є власником матеріалу, що становить 100 відсотків від заявлених сторонами внесків, та здійснила переробку речі, що значно збільшило її вартість, а тому, як власник матеріалу та особа, яка здійснила переробку, набула на неї право власності в цілому. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Як видно з вказаної норми закону, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже виникло до її проведення. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, на підставі зібраних та перевірених в ході розгляду справи матеріалів та доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що договір про співпрацю від 15 вересня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати та визнати за позивачем [PERSON] право власності на нежитлове приміщення по вул. Вітвера, 10 у м. Львові загальною площею 495, 5 кв.м.

Outcome: approved