Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

У листопаді 2009 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири та усунення перешкод у її користуванні, в якому зазначав, що 08 березня 1997 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі ними за рахунок накопичених заощаджень була придбана квартира [ADDRESS]. Зазначена квартира була ними придбана на підставі договору інвестування житлового будівництва від 11 січня 2006 року. Згідно акту прийому - передачі від 24 грудня 2008 року вказана квартира була передана власнику. Спірна квартира оформлена на імя відповідача. Оскільки сімейні відносини з відповідачем припинились, остання примушує його залишити квартиру мотивуючи це тим, що документально лише вона є одноособовим власником. Відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, які полягають у тому, що вона зачиняє вхідні двері з середини, для того щоб він не потрапив у квартиру, у звязку з чим він вимушений був звертатися до органів міліції, що не призвело до бажаних результатів. У звязку із зазначеними обставинами просив визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, та зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те. що спірна квартира є приватної власністю відповідача, придбана за рахунок продажу особистого майна, набутого нею на підставі договору дарування, та за кошти подаровані матірю, просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Положеннями ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.01.1997 року від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2010 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами набуте майно, а саме квартира № 17 в будинку №9-а розташованого в с. Новосілки, Києво-Святошинського району Київської області. Зазначені вище обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження від 05 січня 1997 року, заочним рішенням Києво-Святошинського райсуду від 10 лютого 2010 року, - договором інвестування житлового будівництва від 11 січня 2006 року, рішенням Чабанівської селищної ради від 13 січня 2009 року про передачу у власність спірної квартири відповідачу у справі, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого на імя [PERSON] [PERSON] та іншими доказами дослідженими по справі у їх сукупності. Отже на підставі ст. ст. 60, 70 СК України позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири підлягають задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідача та її представника в тому, що квартира є особистою власністю відповідача, оскільки придбана за рахунок продажу особистого майна, набутого нею на підставі договору дарування, та за кошти подаровані матірю, суд вважає необґрунтованими та недоведеними. Так відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: мано, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач та її представник не довели та не надали безспірних та переконливих доказів того, що кошти подаровані матірю відповідача та кошти від продажу квартири подарованої відповідачу були перераховані на придбання спірної квартири. Нотаріально посвідчену заяву [PERSON] на яку посилаються відповідач та її представник в підтверджені своїх заперечень проти позову не можна покласти в основу судового рішення як доказ, оскільки із зазначених пояснень, також не встановлено, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, більш того [PERSON] не була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Окрім цього судом встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні позивачу спірною квартирою, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.11.2009 року та іншими доказами. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки суд прийшов до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на /г частину квартиру, то він як власник в праві вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування його майном, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні майном також слід задовольнити.

Outcome: approved