Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

В квітні 2010 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] із позовом про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що 23 червня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], згідно якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 152 206 грн., що є еквівалентом 20 000 доларів США, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 23.06.2009 року. Строк повернення грошових коштів у відповідності до п. 2 Договору настав 23 серпня 2009 року. 14 вересня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON] було видано виконавчий напис. Відповідно з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON]В, грошові кошти в сумі 152 206 грн., 275 грн. 22 коп. 3% річних за період з 24.08.2009 року по 14.09.2009 року та 1 550 грн. Зазначений вище виконавчий напис нотаріуса було предявлено до примусового виконання. Крім того позивач вказує на те, що неповернення суми позики у встановлений договором термін призводить до моральних страждань, які він оцінює в сумі 10 000 грн. На час звернення до суду із позовом грошові кошти позивачу не повернуті, а тому він просить стягнути з відповідача 10 045 грн. 59 коп. інфляційних витрат та 2 765 грн. 06 коп. 3% річних та суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні в якості третьої особи було залучено Жовтневий ВДВС Харківського міського управління юстиції на виконанні якого знаходиться виконавчий напис нотаріуса. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Заслухавши думку позивача та його представника, суд визнав неявку представника неповажною, оскільки в судовому засіданні призначеному на 29.06.2010 року при оголошенні перерви, судом зясовувалась думка учасників судового процесу щодо призначення дати судового засідання на 04.08.2010 року о 14 годині. Зауважень від учасників процесу не надійшло. Крім того, представником відповідача не надано будь-яких документів, які б підтверджували його знаходження в іншому судовому процесі, а тому суд вважає неявку представника спробою затягування процесу і отримавши згоду позивача та його представника вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 23 червня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за № 2285. Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав відповідачу, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 152 206 грн. Відповідно ст. 1046 ГК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ГК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В порушення умов п. 2 Договору відповідач не повернув отримані кошти у встановлений термін, а саме до 23 серпня 2009 року. Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідки порушення договору встановлені ст. 625 ЦК України, яка передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки виконавчим написом нотаріуса вже стягнута основна сума заборгованості та 3 % річних за період з 24.08.2009 року по 14.09.2009 року то задоволенню підлягають стягнення 3 % річних за період з 15.09.2009 року по 31 березня 2010 року та інфляційних витрат за період з 24.08.2009 року по 31 березня 2010 року. Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних витрат та трьох відсотків річних, судом встановлена арифметична помилка позивача при розрахунку. Так, інфляційні витрати за період з 24 серпня 2009 року по 31 березня 2010 року становлять 12 563 грн. 02 коп.. Три відсотки річних за період 15 вересня 2009 року по 31 березня 2010 року 2 498 грн. 34 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що згідно роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами від 25 травня 2001 року), моральна шкода може відшкодовуватися, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законодавством, що регулює такі зобов'язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи, що спірні правовідносини витікають з договору позики, за яким відшкодування моральної шкоди не встановлено, то в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі пропорційно задоволенню позовних вимог. Зайво сплачене державне мито в сумі 477 грн. 38 коп. підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: partial