Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

27.01.10 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом та зобовязати зняти з реєстрації її за адресою м Львів вул. Пильникарська, 10/10. Заяву мотивує тим, що йому на праві власності належить спірна квартира, що складається з двох кімнат, кухні, комунальних вигод. Загальна площа квартири 44, 1 кв.м. Відповідачка по справі його колишня дружина, шлюб з якою розірвано у 2006 році, проте у липні 2005 року вона забрала з квартири всі свої особисті речі, добровільно залишила квартиру. На даний час вона створила нову сімю, народила дитину і втратила будь-який звязок із спірним житлом. В процесі розгляду справи 22.03.10р. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право спільної сумісної власності на спірну квартиру. Заяву мотивує тим, що з 1997 р. по 2005 р. перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі. її колишній чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сімї. За власні кошти та кошти своїх батьків вона провела ремонт у спірній квартирі, внаслідок чого квартира істотно збільшилась у своїй вартості, відтак в силу дії ст. 62 СК України вважає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач по основному позову підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, заперечив проти зустрічного та пояснив, що власником житла став на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 11.04.97 р. Документи про приватизацію вказаної квартири ним були подані у відділ приватизації ще до одруження з відповідачкою по основному позову. В процесі спільного проживання дійсно у 1997 році була проведена побілка в квартирі, проте значних коштів на ремонтні роботи затрачено не було. Квартира є лише його приватною власністю. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заперечили проти основного позову, підтримали зустрічний та пояснили, що до реєстрації шлюбу саме позивачка по зустрічному позову займалась оформленням документів на приватизацію спірної квартири, її мама провела оплату всіх послуг по видачі Свідоцтва. В звязку з тим, що квартира була в неналежному санітарному стані, за кошти матері позивачки по зустрічному позову було проведено капітальний ремонт житла : замінено сантехніку , плитку, проведено побілку, поцикльовано паркет. Роботи були проведені у 1997 році. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалось, у 2005 році позивач по основному позову вигнав свою дружину з квартири. До предявлення основного позову [PERSON] була впевнена в тому, що є співвласником житла на підставі документів про приватизацію , тому строк звернення до суду з зустрічним позовом нею пропущено з поважних причин. Звязку з квартирою не втрачала, оскільки проводила оплату за надання послуг. Змоги проживати у квартирі не мала, оскільки колишній чоловік її у квартиру не пускав. На даний час не має наміру там проживати, проте просить визнати спірне житло спільною сумісною власністю подружжя, щоб вона могла свою частину подарувати дітям. Просила відмовити в задоволенні основного позову , задовольнити зустрічний. Від третьої особи [PERSON] в адресу суду поступила заява- клопотання про розгляд справи в її відсутності. Представники СГІРФО в судове засіданні не зявились, хоча належним чином повідомлялись про част та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає до задоволення , в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.97 р. [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з двох кімнат, кухні, комунальних вигод. Загальна площа становить 44, 1 кв.м. З довідки ЛКП „ Старий Львів вбачається , що за даною адресою зареєстровані [PERSON] , колишня дружина [PERSON], їх неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], теперішня дружина позивача [PERSON] та їх неповнолітня дочка [PERSON] В зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували з 01.09.97 року , шлюб розірвано в судовому порядку на підставі рішення від 24.11.05 року. З матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу № 2-4207/05 вбачається, що з липня 2005 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі. Дана обставина підтверджується також долученими до матеріалів справи актами ЛКП „ Старий Львів від 28.01.09 р., 23.04.09 р., 12.11.09 р., не заперечується самою відповідачкою по зустрічному позову. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що врегульовано ст. 11 ЦПК України. На думку суду , безпідставними є покликання відповідачки по основному позову на ту обставину, що позивач чинив їй перешкоди у користуванні спірним житлом, оскільки з жодними заявами чи з позовом до суду щодо усунення перешкод в користуванні житлом нею не представлено. Між тим, як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу 12.09.07 року [PERSON] зареєструвала новий шлюб, у неї народився син. З пояснень відповідачки вбачається, що вона проживає у квартирі, що належить на праві власності її чоловікові за адресою м. Львів вул. Грінченка, 12/ 63. Згідно довідки ЛКП Збоїща-408 від 29.04.10 р. за вказаною адресою зареєстровані та проживають чоловік та син відповідачки по основному позову . Крім того, як вбачається з позовної заяви , яку подавала [PERSON] 31.08.05 р. до Галицького райсуду м. Львова про розірвання шлюбу , саме ця адреса була зазначена як адреса її фактичного проживання. Безпідставними, на думку суду є також покликання відповідачки по основному позову про те, що вона не втратила звязку з спірним житлом, оскільки вносила плату за його утримання, оскільки нею проведено оплату лише в розмірі 40 грн. за користування водопостачанням 12.02.10 р., фактично після отримання копії позовної заяви про визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ( ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, що врегульовано ст. 63 СК України. Відповідно до вимог ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. На думку суду, позивачкою не представлено жодних доказів на підтвердження вимог по зустрічному позову. Так, спірна квартира була безоплатна передана у власність [PERSON], в порядку приватизації державного житлового фонду. Як вбачається з акту ЛКП Старий Львів від 05.05.10 р. в результаті комісійного обстеження спірного житла було встановлено, що спірна квартира знаходиться в задовільному технічному стані. З показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що саме за кошти матері позивачки у 1997 році у спірній квартирі був здійснений поточний ремонт . Жодних документів на підтвердження вартості виконаних робіт суду не представлено. Зважаючи на тривалий проміжок часу, що пройшов після виконання вказаних робіт, відсутність доказів щодо розміру витрат, понесених на проведення ремонту, того, роботи виконувались не за особисті кошти позивачки по зустрічному позову чи кошти подружжя, суд приходить до висновку, що внаслідок проведеного у 1997 році ремонту вартість спірного житла не збільшилась. Крім того, на думку суду, позивачкою по зустрічному позову без поважних причин пропущено строк позовної давності. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України врегульовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (ст. 6) громадянин України зобов"язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, знявшись з реєстрації за попереднім місцем проживання. В даному випадку безспірно встановлено факт непроживання відповідачки по зустрічному позову у спірній квартирі без поважних причин з липня 2005 року. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного слід відмовити.

Outcome: approved