Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-25 00:00:00

Ще 6.09.07р. позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON]. про стягнення невідшкодованої йому суми заподіяної шкоди в розмірі 5416 грн.,суми компенсації з урахуванням індексу інфляції за невиконання рішення суду у розмірі 4345 грн. 57 коп., а також 3 відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 772 грн.52 коп., згідно наданого розрахунку, а всього 10534 грн. 09 коп. В позові позивач вказав, що вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя 1-329 від 22.04.02 р. відповідач визнана винною у скоєні злочину передбаченого ст. 190 ч.2, 3 КК України та з неї на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 6566 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 грн., а всього 9566 грн. Відповідачка частково сплатила йому в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 4150грн. Залишок в розмірі 5416 грн. залишився не відшкодованим, виконавче провадження по виконавчому листу державним виконавцем закрито, в звязку з відсутністю майна у відповідача. Просив стягнути з відповідачки на його користь невідшкодовану частину заподіяної шкоди в розмірі 5416 грн., з урахуванням індексу інфляції за період невиконання рішення суду в сумі 4345 грн. 57 коп., 3 відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 772 грн. 52 коп., а всього 10534 грн. 09 коп. Рішенням Ленінського районного суду 2-292 від 7.11.08р., яке ухвалою апеляційного суду Запорізької обл. від 29.01.09р. залишено без змін, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.06.09р. вказане рішення суду від 7.11.08р. та ухвала апеляційного суду Запорізької обл. від 29.01.09р. скасовані, а справа передана на новий розгляд. Після цього, позивач змінив свої позовні вимоги, подав уточнену позовну заяву до [PERSON] та ВДВС Ленінського ЗМУЮ , в якій вказав, що згідно вироку суду від 22.04.02р. відповідач набула перед ним грошового зобовязання по відшкодуванню заподіяної злочином шкоди в розмірі 9566 грн. Частину своїх грошових зобовязань вона виконала лише в 2004р., сплативши йому 4150 грн., після чого стала ухилятися від виконання рішення суду. Залишок невідшкодованої заборгованості складає 5416 грн. 23.04.04р. державний виконавець ВДВС Ленінського ЗМУЮ безпідставно ухвалив постанову про повернення виконавчого листа без подальшого виконання в звязку з відсутністю у відповідачки майна. Втім, він не отримав вказаної постанови та виконавчий лист, у звязку з чим звертався зі скаргою до Ленінського районного суду м.Запоріжжя. Бездіяльністю державного виконавця йому спричинено шкоду, оскільки тривалий час не виконувалось рішення суду. Позивач зазначив, що сплачену відповідачем суму 4150 грн. в 2004р. він відніс на погашення індексу інфляції за період невиконання рішення суду з 1.09.02р. по 1.07.04р. та 3 відсотків річних за вказаний період. Таким чином вважає, що сума основного боргу відповідача [PERSON] складає 7514 грн. 79 коп., яку він просить знов стягнути з неї. Крім того, просить стягнути з неї суму втрат від інфляції за весь період невиконання рішення суду 7910 грн. 86 коп., 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1482 грн. 33 коп., 85 грн. витрат за оголошення про виклик відповідачки до суду, 310 грн. витрат понесених за сплату ІТЗ у судах . Позивач також пояснив, що невиконанням рішення суду [PERSON] спричинила йому моральну шкоду, оскільки йому необхідно було звертатися до суду, витрачати свій час та просив стягнути з неї в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн. Позивач також вважає, що ухилення відповідачем від виконання рішення суду сталося в наслідок порушення державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження», невжиття заходів примусового виконання, невиконання всіх необхідних виконавчих дій, розшуку майна та повернення виконавчого листа без належного виконання, чим йому спричинено також моральну шкоду. Просив стягнути з ВДВС Ленінського ЗМУЮ на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн. В червні 2010р. позивач знов уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON], ВДВС Ленінського р-ну ЗМУЮ та Державного казначейства в солідарному порядку 7514 грн. 79 коп. основного боргу не відшкодованого за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.04.02р., сумі втрат від інфляції в розмірі 9118 грн. 36 коп. за невиконання судового рішення та 3 відсотків річних за невиконання грошового зобовязання в розмірі 1683 грн. 93 коп., 85 грн. витрат на оголошення про виклик до суду відповідача, а також 310 грн. витрат на ІТЗ розгляду справ, 17000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, просив стягнути с ВДВС Ленінського ЗМУЮ та Державного казначейства України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн., а також зобовязати ВДВС Ленінського р-на поновити втрачені ним документи та поновити провадження по виконавчому листу, виданому згідно вироку по кримінальній справі 1-329 від 22.04.02р. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову, суду пояснила, що з неї вироком суду від 22.04.02р. на користь позивача дійсно стягнуто 6566 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В 2004р. вона повністю відшкодувала позивачу матеріальну шкоду в розмірі 6566 грн., однак ніяких підтверджень в неї цьому немає. Документально підтверджено відшкодування позивачу 4150 грн. Моральну шкоду позивачу вона не відшкодувала. Втім, з 2004р. позивач, знаючи про повернення виконавчого листа без повного виконання, не оскаржував дії державного виконавця з приводу закриття виконавчого провадження, не звертався до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документу для виконання. На сьогоднішній день сплив строк предявлення виконавчого документу до виконання. Вона не ухилялася від виконання судового рішення та воно не виконувалося з вини позивача. Повторне стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди не передбачене законом. З неї вже стягувалася судом сума в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь позивача. Просить відмовити позивачу в позові. Представник Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій обл.. в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений, подав свої письмові заперечення, в яких просить позивачу відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник ВДВС Ленінського району ЗМУЮ заперечує проти позову, суду пояснив, що з пояснень позивача вбачається, що в 2003-2004р. у них на виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6566 грн. та моральної шкоди в розмірі 3000 грн., а всього 9566 грн. В 2004р. виконавчий документ постановою державного виконавця було повернуто позивачу без повного виконання. Повторно виконавчий документ на виконання позивач не надавав, із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, в порядку ст. 370 ЦПК України не звертався, не ставив питання про поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання та не оскаржував дії судового виконавця по закриттю виконавчого провадження. Всі ці права передбачені ст. 11-1 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач не надав суду доказів того, що державним виконавцем не виконувались дії, передбачені ЗУ "Про виконавче провадження" при виконанні вказаного виконавчого листа та при цьому були порушені його права. Надати інформацію щодо проведення виконавцем виконавчих дій при виконанні вказаного виконавчого листа зараз немає можливості, оскільки виконавчі провадження, які завершені в період 2004-2005р. знищені відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби. Вважає, що не можуть нести солідарну відповідальність разом з боржником. Крім того, їх діями позивачу не була спричинена моральна шкода, не вказано чим саме вона спричинена та в чому полягає, її розрахунок. Що стосується вимог позивача про відновлення втраченого виконавчого провадження, то воно не було втрачено ними, а було закрите та потім знищено відповідно до вимог закону. Крім того, відповідно до вимог ст.. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний поновити виконавче провадження після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження в порядку ст.ст. 34, 35 ЗУ «Про виконавче провадження». Так як виконавче провадження на виконанні у відділі не перебуває і постанова про зупинення виконавчого провадження не виносилася, то підстави для його поновлення відсутні. Крім того, позивач зараз звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по кримінальній справі, яка знаходиться в провадженні. Просить позивачу в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки їх діями позивачу ніякої шкоди спричинено не було Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково , з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя 1- 329 від 22.04.02р. відповідач визнана винною у скоєні злочину передбаченого ст.. 190 ч.2, 3 КК України та з неї на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 6566 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 грн., а всього 9566 грн. Відповідачка частково сплатила позивачу в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 4150 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона повністю відшкодувала позивачу матеріальну шкоду в розмірі 6566 грн. нічим не підтверджені, а тому судом не приймаються. Крім того, позивачкою визнано, що документально підтверджено відшкодування шкоди в розмірі 4150 грн. Залишок в розмірі 5416 грн. залишився не відшкодованим, виконавче провадження по виконавчому листу державним виконавцем закрито, лист повернуто стягувану у звязку з відсутністю майна у відповідача, про що позивачу було відомо ще в квітні 2004р. Відповідно до ст. 11-1 ЗУ «Про виконавче провадження» позивач мав право як сторона виконавчого провадження знайомитися з виконавчим провадженням, знімати копії, заявляти клопотання, давати письмові пояснення, оскаржувати дії виконавця з питань виконавчого провадження. Позивач звертався до суду зі скаргою на дії виконавця, однак не надав суду доказів про її розгляд судом та наслідки розгляду, про визнання незаконними дій виконавця з приводу повернення виконавчого листа стягувану. Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ за яким виконання проведене частково, повертається стягувану якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути накладене стягування і заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Постанова про повернення виконавчого листа стягувану може бути оскаржена до суду у 10-денний строк. Крім того, повернення виконавчого документу з цих підстав не позбавляє стягувача права на повторне предявлення його до виконання в межах встановленого строку. Позивач не предявляв виконавчий лист про стягнення заподіяної йому шкоду повторно до виконання, що підтвердив в судовому засіданні. Доводи позивача про те, що виконавчий лист йому не повертався, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа, суд який його видав, має право на вимогу стягувача або виконався видати його дублікат. Втім позивач з заявою про видачу дублікату виконавчого листа у звязку з його втратою ні до суду, ні до виконавця не звертався,. Не звертався він до суду з приводу поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу, що також підтвердив в судовому засіданні. Із заявою до суду про видачу дублікату виконавчого листа по кримінальній справі позивач звернувся лише 17.11.09р. Позивач не надав суду доказів, що виконавчі дії не здійснювалися з вини державного виконавця та йому спричинено шкоду бездіяльністю виконавчої служби, а також моральну шкоду Відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби виконавчі провадження, завершені в період 2004-2005р. знищені та не можуть бути оглянуті судом, що підтверджено довідкою 9836 від 31.05.08р. / т.1 а.с. 59/. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається. Таким чином, позовні вимоги позивача до ВДВС Ленінського р-ну ЗМУЮ та Управляння державного казначейства України в Запорізькій обл.. про солідарне стягнення невідшкодованої шкоди, інфляції та 3 відсотків річних, а також про відшкодування моральної шкоди, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON], то суд вважає, що вони підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних . Судом встановлено, на підставі вироку суду від 22.04.02р. відповідач мала перед позивачем грошові зобовязання в сумі 9566 грн., які виконала в 2004р. частково в сумі 4150 грн. Залишок заборгованості на сьогоднішній день складає 5416 грн., які позивачу не повернуті. Втім, доводи позивача про те, що частину повернутої суми боргу він відніс на погашення суми інфляції за період з 2002р. по 2004р. , та сума боргу відповідача перед ним складає не 5416 грн., а 7514 грн. 79 коп., спростовується вище наведеними доказами та поданими ним раніше заявами, де він вказував про повернення йому заборгованості в сумі 4150 грн. Однак, судом вже приймалося рішення про стягнення на користь позивача шкоди, а тому повторне стягнення не передбачено законом та в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення суми інфляції та 3 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, то вони підлягають задоволенню, однак суд не погоджується з розрахунком позивача, наданим суду. Сума інфляції за період з 2004р. по теперішній час складає 6564 грн.19 коп. / 1, 076 х 1, 103 х 1, 116х 1, 166 х 1, 223х 1, 123 х / 1, 018 х 1, 019 х 1, 009х 0, 997/=2,121х 1,043= /2, 212 х 5416/ - 5416= 6564.19 грн. / Сума 3 відсотків річних за зазначений період складає 947 грн. 80 коп. /5416х3 : 100 /х 6 р.= 974 грн. 80 коп./ Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є дії осіб, які передбачені актами цивільного законодавства. Серед підстав виникнення цивільних прав і обов'язків закон зокрема виділяє рішення суду, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Таким чином, маючи обов'язок сплатити позивачу обумовлену рішенням суду грошову суму, відповідач не виконав це зобов'язання належним чином відповідно до вимог ст. 610 ЦК України. Права позивача були порушені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, встановлених рішенням суду, він зазнав збитки у зв'язку з інфляцією, які повинні бути додатково покладені на відповідача. З урахуванням викладеного, з відповідача в його користь підлягає стягненню сума компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 2004р. по квітень 2010р. у розмірі 6564 грн. 19 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 974 грн. 80 коп., згідно наведеного віще розрахунку . Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 17000 грн., то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача необґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України 4 від 31.03.95р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» при розгляді зазначених позовних вимог з`ясовується заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі та з чого він виходив при її оцінці. З відповідача [PERSON] на користь позивача вже стягувалось вироком суду в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. За невиконання грошового зобовязання позивач стягує з відповідача втрати від інфляції та 3 відсотка річних, що передбачено законом. Позивач не надав суду доказів та не вказав якими діями відповідач заподіяла йому моральну шкоду, а також в чому вона полягає та її розрахунок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати, понесені ним по оплаті ІТЗ в сумі 310 грн. та 85 грн. витрат на оголошення про виклик відповідача до суду, що підтверджене квитанціями. На підставі викладеного та ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст. 11, 610, 625 ЦК України, суд

Outcome: partial