Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини жилого будинку, розташованого в с.Кремидівка Комінтернівського району по вулиці Шевченко, № 29, укладений [PERSON], який діяв від його імені за довіреністю від між ним та [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON], так як правочин є фіктивним, бо укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що [PERSON] придбав за особисті кошти жилий будинок, розташований в с.Кремидівка Комінтернівського району по вул. Шевченка. 29 за договором купівлі- продажу від 15.02.1999 року. До укладання вказаного договору він разом з дружиною отримав трикімнатну квартиру в м. Одесі по вул. Висоцького,12, яку вони передали сім'ї сина дружини- Дмитрашку [PERSON]. [PERSON] продав в кінці 1998 року належну йому однокімнатну квартиру .яка розташована в м.Одесі по вул. Колонтаївській, 6.56, кв.2. За вказані кошти й придбав будинок в с.Кремидівка Комінтернівського району. На початку 2003 року в зв'язку з продажем квартири під номером 37 в будинку № 56 по вул. Колонтаївській в м.Одесі Дмитрашко [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням тимчасово зареєструвати неповнолітнього онука - [PERSON] в належному йому жилому будинку. В звязку з доглядом за дружиною, яка хворіла на цукровий діабет, він не мав змоги займатися вирішенням цього питання і йому було запропоновано [PERSON] видати довіреність на імя її знайомого [PERSON], яку він оформив в нотаріальній конторі в м. Одесі 13 лютого 2003 року. Після смерті дружини [PERSON] - [PERSON], яка сталася 02.04.2007 року, [PERSON] продовжував проживати в будинку, однак через поганий стан здоров'я та необхідність сторонньої допомоги у травні 2008 року вирішив продати будинок і перебратися до м. Одеси до своїх близьких родичів. [PERSON] знайшов серед інших документів договір купівлі-продажу будинку, то побачив на ньому відмітку нотаріуса про те, що 17.04.2003 року було посвідчено договір дарування 1\\2 частини належного йому будинку. Це для [PERSON] було повною несподіванкою, оскільки з моменту придбання будинку документами займалася його дружина, він їй довіряв ,вона ж зі свого боку ніколи не пропонувала будь-які переоформлення права власності на житло. [PERSON] до травня 2008 року жодного разу не бачив договір купівлі- продажу, не вирішував питання щодо відчуження належного йому будинку. Звернувшись до нотаріуса, він з'ясував, що 1\\2 частина жилого будинку подарована від його імені неповнолітньому онуку дружини - [PERSON]. Договір було посвідчено саме в 2003 році, коли він надавав повноваження [PERSON] щодо вчинення реєстрації [PERSON] в належному йому жилому будинку. Довіреністю, яку він надавав [PERSON] були передбачені повноваження щодо реєстрації неповнолітнього [PERSON] на нетривалий термін, а коли необхідність в цьому відпала би, то мати [PERSON] - [PERSON] мала зареєструвати сина в новій квартирі, яку мала намір придбати за отримані кошти від продажу їхньої частки жилої квартири за договором від 30.04. 2003 року. [PERSON] діяв від імені [PERSON] також в органах опіки та піклування Приморської районної адміністрації щодо вирішення питання на дачу згоди на відчудження частини жилого будинку [PERSON], але [PERSON] таких повноважень на представництво в органах опіки та піклування не надавав. При укладанні договору дарування не був присутній, тому вважає вказаний договір фіктивним. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і вказала, що умовою її згоди на продаж квартири під №37, розташованої в м. Одесі по вулиці Колонтаївській в будинку №56, співвласниками якої були вона та її неповнолітній син - [PERSON], було оформлення на праві приватної власності частини жилого будинку, розташованого в с.Кремидівка Комінтернівського району по вул. Шевченка, 29. При цьому відповідач вказала, що батько сина - [PERSON] передав свою частину грошей, отриманих від продажу квартири саме [PERSON] та [PERSON] в рахунок заборгованості по аліментам на утримання сина і останні зобовязувались виховувати та утримувати її сина. Після оформлення угоди син навчався певний період в Кремидівській середній школі та проживав у вказаному жилому будинку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації в судовому засіданні з позовом не погодилась та зазначила,що при визнанні угоди недійсною будуть порушені права власності [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON]Вналежала квартира під номером 37 по вулиці Колонтаївській, буд. 56 на підставі Рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 20.02. 2002 року,зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 16.01.2003 року. 30.04.2003 року власники продали вказану квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою. В.М. П.4 вказаного Договору передбачено, що гроші,отримані від продажу належної неповнолітньому [PERSON] частки квартири була перерахована на рахунок № 12960 Одеського міського відділення філії № 7860/-0309 16.04.2003 року. Таким чином, при відчуженні частки неповнолітнього були виконані умови органу опіки та піклування щодо забезпечення законних прав та інтересів [PERSON] Відповідно до умов зазначеного Договору не передбачена умова придбання одночасно іншого нерухомого майна. Також судом встановлено, що [PERSON] видав довіреність [PERSON], який був знайомим невістки - [PERSON] для здійснення реєстрації неповнолітнього [PERSON] в належному йому жилому будинку. Проте, [PERSON], діючи на підставі зазначеної довіреності від імені [PERSON], здійснив дарування 1/2 частини жилого будинку [PERSON] Судом встановлено, що позивач не уповноважував [PERSON] представляти його інтереси в органах опіки та піклування з питань відчуження частини належного йому будинку. З розпорядження Приморської районної державної адміністрації від 07.04.2003 року № 414 вбачається, що згоду на придбання неповнолітнім [PERSON] частини будинку батько - [PERSON] в порушення вимог Правил опіки та піклування, затверджених 26.05. 1999 року не надавав і в нотаріальній справі вона відсутня. Згідно ст. 322 ЦК України - власність зобовязує. Але ні сам [PERSON], ні [PERSON], як його законний представник не виконували обовязки власника частки жилого будинку - ніколи не сплачували будь-які комунальні платежі та земельний податок, не утримували жилий будинок в належному стані. Фіктивність спірного правочину підтверджується також тим, що договір дарування не зареєстрований в КП МБТІ, фактично не виконаний сторонами, так як обдарований [PERSON] не прийняв дар, не зареєстрував своє право власності в установленому законом порядку, дарувальник продовжує проживати та бути зареєстрованим в жилому будинку, частина якого є предметом договору дарування. Вказані обставини підтверджуються письмовими показаннями позивача, довідкою КП «Комінтернівське БТІ» від 22.01.2009 р. про відсутність реєстрації права власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого в с. Кремидівка по вулиці Шевченка, 29 за [PERSON], договором дарування частини жилого будинку, копією технічного паспорту, довідкою Кремидівської сільської Ради Комінтернівського району від 07.07.2008 року про проживання та реєстрацію [PERSON] в жилому будинку №29 по вулиці Шевченка в с. Кремидівка, договором купівлі-продажу квартири від 30.04.2003 року, п.4 якого передбачено, що гроші, отримані від продажу належної неповнолітньому [PERSON] частки квартири була перерахована на рахунок № 12960 Одеського міського відділення філії № 7860/-0309 16.04. 2003 року. Відповідно до ч.І ст. 215, ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, недодержання сторонами в момент вчинення правочину цих вимог є підставою для недійсності правочину. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. На підставі вимог ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може встановлювати наслідки недійсності правочину за власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що спірний договір дарування слід визнати недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме, повернення права власності на спірну квартиру позивачу шляхом визнання за нею права власності з наступною реєстрацією в органах БТІ. На підставі викладеного,

Outcome: approved