Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним звільнення, визнання недійсним наказу №321-к від 14.11.2008 року, наказу №60-к від 27.03.2009 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Вказавши, що вона працювала на посаді інженера з підготовки виробництва та роботи з персоналом в [PERSON] електричних мережах ВАТ «Донецькобленерго». На підприємстві проводилось скорочення штату, однак її посада до скорочення запропонована не була, рішенням адміністрації та обєднаного профкому підприємства не затверджена, та присутня в штатному розпису. Але ж 18.11.2008 року її було попереджено про звільнення у звязку із скороченням її посади. Їй було запропоновано вакантні посади лише на [PERSON] електричних мережах, вакансії по ВАТ «Донецькобленерго» запропоновано не було. Наказом від 19.01.2009 року №4-к її було звільнено з 19.01.2009 року, з займаної посади на підставі частини 1 стаття 40 КЗпП України, однак станом на 19.01.2009 року, вона перебувала на лікарняному. Далі, наказ 4-к від 19.01.2009 року було змінено, винесено наказ 5-к, в якому визначено її звільнення з дня виходу з лікарняного. Наступним наказом №11-к від 27.03.2009 року її звільнили з 27.01.2009 року, в цей час вона також перебувала на лікарняному. Наказ №11-к від 27.01.2009 року їй надали лише 16.02.2009 року. Наприкінці березня, а саме 27.03.2009 року, було видано ще один наказ про звільнення №60-к, яким її було звільнено з 28.01.2009 року. Позивачка вважає, що її звільнення із займаної посади є незаконним, призвело до суттєвого порушення її прав, та спричинило моральну шкоду, яку вона обґрунтувала тим, що на підприємстві працювала тривалий час, дуже сумлінно, отримувала винагороди та премії за гарну працю, їй підвищували кваліфікацію та посадові оклади. Звільненням їй пошкоджено ділову репутацію, більш того, вона залишившись без роботи не мала можливості в повному та привичному обсязі утримувати свою неповнолітню дитину. Все це спричинило їй моральні страждання, призвело до погіршення стану здоровя, звернення до лікарів, тощо. Свої моральні страждання вона оцінює в 50000 гривень. Також для захисту своїх прав вона повинна була звернутися за правовою допомогою. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково, просила суд визнати незаконним звільнення, визнати недійсним наказ №321-к від 14.11.2008 року, наказ №60-к від 27.03.2009 року, поновити на роботі, стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати завдану моральну шкоду. Представник відповідачів ВАТ «Донецькобленерго» та [PERSON] електричних мереж ВАТ «Донецькобленерго» за довіреністю [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що звільнення позивачки відбулося у відповідності до вимог діючого закону, а тому підстав для задоволення позову вони не вбачають. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на наявність фактичного скорочення чисельності штату та працівників, яке відбувалося на підприємстві на підставі сумісного рішення адміністрації та обєднаного профкому ВАТ «Донецькобленерго». Рішення приймалося повноважною особою, позивачка була ознайомлена з наказом, їй було запропоновано вакантні посади на підприємстві, але вона від них відмовилася. Профспілковим комітетом було надано згоду на її звільнення. Також представник Відповідача наголошувала, на те, що підприємство мало правові підстави щодо звільнення позивачки наказом від 27.03.2009 року з вказанням дати звільнення 28.01.2009 року, що на думку представника підтверджено рішенням Верховного Суду України від 23.01.2008 року. Факти порушення процедури звільнення позивачки, які були встановлені Територіальною державною інспекцією праці в Донецькій області, вважає не грубими, тому вони не є достатніми для поновлення позивачки на роботі. З урахуванням вищенаведеного, вважають, що позов задоволенню не підлягає. Також відповідач посилається на те, що позивачка пропустила строк для звернення до суду. Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з запису трудової книжки №14 від 17.01.2007 року позивачка, [PERSON] була прийнята на роботу у ВАТ «Донецькобленерго» [PERSON] електричні мережі на посаду інженера виробничої служби збуту електроенергії населенню. 01.05.2008 року переведена на посаду інженера з підготовки виробництва та роботі з персоналом та вказану посаду займала до дня звільнення. (а.с.6-7) 18.11.2008 року позивачці надали попередження, в якому вказано, що у звязку із «упорядочением численности персонала и совершенствованием структуры управления Приазовських ЭС» згідно з наказом №321-к від 14.11.2008 року посада, яку займає позивачка скорочується і вона підлягає звільненню з 20 січня 2009 року. (а.с. 8) Із наявних матеріалів справи вбачається, що на ВАТ «Донецькобленерго» відбувалося скорочення чисельності та штату. Відповідно до Статуту підприємства (нова редакція 2007 року) виконавчим органом Товариства є Правління (підпункт 8.4.1. пункт 8.4 Статуту). Очолює Правління Голова, який має певний перелік повноважень. У звязку з тим, що в Статуті Товариства не передбачено право Голови правління одноособово приймати рішення щодо скорочення численності та штату підприємства, це рішення було прийнято сумісно адміністрацією та обєднаним профспілковим комітетом ВАТ «Донецкобленерго». На засіданні 30.09.2008 року, адміністрацією ВАТ «Донецькобленерго» в особі виконуючого обовязки голови правління [PERSON] та членів профкому було розглянуто та затверджено заходи щодо вивільнення персоналу ВАТ «Донецькобленерго». (а.с. 123) Відповідно до підпункту 8.4.12 пункту 8.4 Статуту Товариства, у разі відсутності Голови Правління його повноваження виконує заступник Голови Правління, який має той же обсяг прав. (а.с. 195-208) Таким чином, прийняття рішення щодо вивільнення працівників, за участю заступника Голови Правління, є таким що відповідає вимогам законодавства. Дослідивши спільне рішення від 30.09.2008 року суд вважає що станом на день прийняття цього рішення, учасники засідання мали заходи щодо вивільнення працівників, які надані структурними підрозділами підприємства, тобто посади, кількість одиниць, прізвища робітників тощо. Ці заходи було розглянуто і затверджено. Серед зазначених заходів, які надані безпосередньо [PERSON] електричними мережами не було ні яких заходів щодо посади інженера з підготовки виробництва та персоналу. Відповідно до затверджених заходів відбувалося вивільнення працівників, а також формувався змінений штатний розпис. 14.11.2008 року було затверджено штатний розпис, який був введений в дію 14.11.2008 року. Штатний розпис містить 1 штатну одиницю інженера з підготовки виробництва та персоналу. Цей висновок суд робить опираючись на наявні в матеріалах справи документи та на висновки, які були зроблені Територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області, в ході перевірки Відповідача. (лист №05-У-0316/20-09 від 27.03.2009 року та №05-У-0614/20-09 від 27.05.2009 року) (а.с. 16-18) Факт відсутності заходів щодо вивільнення Позивачки, скорочення посади, яку вона займає, не тільки встановлено відповідним контролюючим органом, його не заперечує Відповідач, й надав суду додаткові документи, які цей факт підтверджують, а саме штатний розпис затверджений 31.12.2008 року, та введений в дію 01.01.2009 року, в якому міститься 1 штатна одиниця інженера по підготовці виробництва і роботі з персоналом. (а.с. 148-150) Таким чином, станом на 18.11.2008 року, 19.01.2009 року, 28.01.2009 року будь-яких правових засад щодо скорочення посади інженера з виробництва та роботи з персоналом не було. Наказ про скорочення посади інженера по підготовці виробництва та персоналу №321-к від 14.11.2008 року було видано без відповідних правових підстав. Також суд вбачає що при винесенні наказу №321-к від 14.11.2008 року відбулися додаткові порушення, а саме: відповідно до підпунктів 8.4.10 пункту 8.4 Статуту Товариства, Голова Правління має діяти в межах повноважень визначених Статутом Товариства. Підпунктами 8.4.10.17 та 8.4.10.18 Статуту передбачено, що Голова Правління має право на підставі організаційної структури Товариства затверджувати штатний розпис та посадові оклади працівників, а також має право призначати на посади та звільняти з посад працівників. Жодних посилань на наявність прав щодо внесення змін в організаційну структуру товариства чи його відокремлених підрозділів, та про право скорочувати штат та посади, в Статуті не має. Більш того, відповідно до підпункту 8.3.5.22 пункту 8.3 Статуту затверджувати організаційну структуру Товариства та вносить зміни до неї має право [PERSON] Товариства. Правління Товариства, відповідно до підпункту 8.4.8.21 лише надає на затвердження [PERSON] раді пропозиції щодо організаційної структури Товариства, та внесення змін до неї. Таким чином, суд вважає, що Голова Правління, відповідно до положень Статуту не має повноважень щодо внесення змін (виключення посад) в організаційну структуру Товариства. Також, голова правління не має повноважень одноособово вносити зміни в рішення, які були прийняті Правлінням. Таким чином, наказ №4-321-к від 14.11.2008 року, в пункті 2 та 3 видано з порушенням вимог діючого законодавства, без правових підстав. В подальшому, судом встановлено, що ПЕС ВАТ «Донецькобленерго» було видано наказ №4-к від 19.01.2009 року про звільнення Позивачки з посади у звязку із скороченням посади п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 10) В матеріалах справи міститься лікарняний лист серія АБУ №122563 виданий КЗ Маріупольська міська лікарня №2 на імя [PERSON]. В лікарняному листі містяться відомості про те, що Позивачка знаходилася на лікарняному у період з 19.01.2009 року до 27.01.2009 року включно. Стати до роботи Позивачці вказано 28.01.2009 року. (а.с. 20). Однак, цей факт до уваги відповідачем на узято, й наказ винесено з порушенням вимог статті 40 КЗпП України, так як звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період його тимчасової непрацездатності не допускається. 19.01.2009 року Відповідачем було видано наказ №5-к, згідно з яким було відмінено п. 15 наказу 4-к від 19.01.2009 року, та наказано звільнити позивачку по закінченню періоду тимчасової непрацездатності. При цьому, Відповідач не здійснив поновлення позивачки на роботі, у звязку з відміною наказу щодо її вивільнення. (а.с. 11) Відповідно до статті 40 КЗпП України звільнення працівника з підстав передбачених ч. 1 ст. 40 КзпП України можливе, лише за відсутності згоди робітника про переведення його на іншу роботу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка була лише ознайомлена з переліком вакантних посад по [PERSON] електричним мережам станом на 19.01.2009 року. (а.с. 128) Відповідно до Довідки серії АБ №202637 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України [PERSON] електричні мережі не мають статус юридичної особи, і є лише філією ВАТ «Донецьколбенерго», відокремленим підрозділом. (а.с. 69) Тобто при вивільненні Позивачці повинні були надати перелік вакантних посад саме на ВАТ «Донецькобленерго», який містить більше ніж один відокремлений структурний підрозділ. Підтвердженням цього порушення, суд також вважає надання Відповідачем у судове засідання довідки про наявність вакансій у штатному розписі ВАТ «Донецькобленерго» станом на 01.01.2009 року, в якому вказані наявні вакансії у Криворізькій РЕМ, Дзержинській РЕМ, Горловьскій РЕМ, та багато інших, взагалі більш ніж 50 вакансій. Жодна з них, окрім [PERSON] ПЕС не була запропонована позивачці. (а.с. 216-217) Також Відповідачем не надано доказів того, що позивачка відмовилася від запропонованих вакансій. Так як в матеріалах справи є лише власноруч здійснений запис, зроблений позивачкою, який вказує на те що вона ознайомлена із запропонованими посадами, але не має посилань на відмову від них. Також Відповідачем не надано доказів, того, що на підприємстві не було вакантних місць станом на 18.11.2008 року, адже стаття 49 2 КЗпП України передбачає, обовязок роботодавця запропонувати робітнику іншу роботу одночасно з попередженням про вивільнення, яке було надано позивачці 18.11.2008 року. Відповідач не надав відомостей щодо наявності вакантних місць на час видання наказів про звільнення працівника 28.01.2009 року, та 27.03.2009 року. Відповідачем не надано доказів про те, що він саме запропонував Позивачці іншу роботу (будь-які конкретні посади) на підприємстві. Таким чином, відповідач допустив порушення щодо порядку вивільнення працівників, який передбачено статтями 40, 492 КЗпП України. В подальшому ПЕС ВАТ «Донецькобленерго» було видано наказ №11-к від 27.01.2009 року, яким позивачку було звільнено з роботи 27.01.209 року, у звязку із скороченням посади. (а.с. 12) Цей наказ також було винесено в порушення вимог статті 40 КЗпП України, так як позивачка перебувала на лікарняному. Станом на 27.01.2009 року Позивачка була звільнена з займаної посади протиправно, в порушення вимог статті 40 КЗпП України. 28.01.2009 року, позивачка вийшла до роботи, але була повідомлена про своє звільнення. Незважаючи на те, що звільнення відбулося 27.01.2009 року, копію наказу та трудову книжку, позивачка отримала лише 16.02.2009 року, що підтверджується записом у книзі обліку трудових книжок та вкладишів, запис №1387 (а.с. 220), що також є порушенням вимог статті 47 частини 2 КЗпП України. Відповідно до пункту 4 підпункту 4.1 Інструкції про ведення трудових книжок на підприємстві в установах та організаціях, у разі затримки у видачі трудової книжки, днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення виноситься наказ та робиться відповідний запис. Попередній запис про звільнення визнається не дійсним, відповідно о пункту 2.10 Інструкції. Ці вимоги закону було порушено Відповідачем. 27.03.2009 року, відповідачем було видано наказ №60-к, відповідно до якого наказ №11-к від 27.01.2009 року було скасовано. А пунктом другим цього ж наказу позивачку було звільнено, але ж не з дня прийняття наказу, а з 28.01.2009 року. Наказ №60-к від 27.03.2009 року, позивачці було направлено поштою також 27.03.2009 року. (а.с. 14-15) Вищезазначений наказ, на думку суду не відповідає вимогам чинного законодавства, тому що Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях пунктом 2.4 передбачено, що усі записи в трудову книжку робляться в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу. Наказ про звільнення датовано 27.03.2009 року, тому запис про звільнення на підставі цього наказу неможливо зробити раніше вказаної дати, тому і звільнення фактично не може відбутися раніше. Без наказу про звільнення, у відсутність запису про звільнення у трудовій книжці не можливо звільнити працівника. Окрім того, скасувавши наказ про звільнення позивачки, відповідач не поновив її на роботі. Такі дії, (звільнення з роботи, без поновлення) суд вважає, такими що порушують положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах установах та організаціях. Пунктом 2.10 Інструкції передбачено порядок внесення записів про звільнення до трудової книжки, а також порядок виправлення раніше внесених записів. У разі визнання недійсним наказу про звільнення, чи скасування такого наказу, або при зміні формулювання звільнення в трудовій книжці робиться запис про скасування наказу про звільнення, та робиться посилання на наказ про поновлення на роботі, чи на наказ про змінення формулювання причини вивільнення. Як вбачається із записів, які зроблені в трудовій книжці позивачки підстави звільнення не змінені, записи про недійсність наказів про звільнення присутні, але не має жодних посилань та записів про наявність наказів про поновлення позивачки. Таким чином, в трудовій книжці зафіксовано три дати звільнення позивачки з одним формулюванням, і жодної дати поновлення. Останній запис про звільнення від 27.03.2009 року на підставі наказу №60-к в книжці відсутній. Таким чином, суд приходить до висновку, що процедура звільнення позивачки відбувалася з неодноразовими порушеннями законодавства. Більш того, факт порушень підтверджено спеціалізованими контролюючими органами, а саме Територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області, яка здійснювала перевірку діяльності відповідача саме за скаргою позивачки. (лист №05-У-0316/20-09 від 27.03.2009 року та №05-У-0614/20-09 від 27.05.2009 року). В своїх відповідях інспекція також вказала, що посадова особа Відповідача, буда притягнута до адміністративної відповідальності за порушення норм діючого законодавства про працю. Цей факт також знайшов своє відображення у відповіді Прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя, яка також проводила перевірку за заявою позивачки. З пояснень відповідача відомо, що ані результати перевірок, які відобразили наявність порушень з боку відповідача відносно позивачки, ні протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності посадової особи відповідача не були оскаржені та скасовані. Суд погоджується з відповідачем в частині того, що роботодавець має право виносити накази, вносити до них зміни, скасовувати їх, тощо, але всі ці дії повинні відповідати положенням законодавства. Посилання Відповідача на те, що порушення, які відбулися не є грубими, і не можуть вважатися підставами для поновлення на роботі суд не приймає до уваги, зважаючи на те, що діючим законодавством про працю не передбачено розрізняння ступеню порушень та наслідків від них. До того ж, за допущені на думку відповідача, «не грубі» порушення законодавства про працю, посадову особу відповідача було таки притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином, проаналізувавши надані Відповідачем документи, усі наявні матеріали в справі, суд приходить до висновку про те, що звільнення [PERSON] з роботи було здійснено без правових засад, тобто відбулося безпідставно та необґрунтовано, а також з неодноразовим грубим порушенням процедури вивільнення, передбаченої чинним законодавством. Заяву відповідача щодо відмовлення Позивачці в задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду, суд залишив без задоволення, приймаючи до уваги ті факти, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав ще у 2008 році (Жовтневий районний суд) справа не була розглянута судом станом до жовтня 2010 року. Вини позивача суд не вбачає. У звязку із зміною міста проживання у вересні 2009 року (а.с. 40) позивачка залишила нерозглянуту справу в Жовтневому районному суді без розгляду, і в той же час, не зволікав, подала позов до Приморського районного суду, за місцем свого мешкання, що є передбаченим чинним процесуальним кодексом. Більш того, питання про пропущення строку неодноразово було обговорено в ході розгляду справи. Це питання ставилося перед апеляційним судом Донецької області ( а.с. 115-118) воно було розглянуто судом та залишено без задоволення (а.с. 175-176). За статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав чи незаконного переведення на іншу роботу працівник має бути поновлений на раніше займаній посаді органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з поновленням на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки звільнення позивачки відбулося без законних підстав із порушенням діючого законодавства, що встановлено судом, а також контролюючими органами (Територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області, та прокуратурою Жовтневого району міста Маріуполя) суд визнає його незаконним, та поновлює [PERSON] на роботі в раніше займаній посаді інженера з підготовки виробництва та роботи з персоналом, та стягує на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 січня 2009 року по день ухвалення рішення 14 липня 2010 року із наступного розрахунку: 71,76 гривень на день (заробітна платня за два повні робочі місяці вересень-жовтень 2008 року / 45 робочих днів) х 373 дні вимушеного прогулу = 26766,48 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення заподіяної моральної шкоди, суд враховує наведені позивачем доводи щодо тих негативних наслідків, які спричинені неправомірними діями відповідача, а саме: зміна звичного образу життя, суттєве зменшення доходу, моральні страждання, погіршення стану здоровя, та визнає позовні вимоги в цій частині такими що підлягають задоволенню частково. В даному конкретному випадку суд визнає, що позивачка зазнала моральних страждань, через незаконне звільнення, але вважає заявлений нею розмір моральної шкоди завищеним та знижує його до розумної межі. Прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, суд, враховуючи, що позивач за статтею 4 Декрету КМУ України «Про державне мито» звільнений від сплати судового збору та звільнений від сплати витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового розгляду справи, відповідно до статті 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в частині задоволених майнових вимог 267,66 гривень, вимог про відшкодування моральної шкоди 8,5 гривень, а всього 276,16 гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи 120 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial