Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

02.03.2010 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором вкладу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що нею було укладено договір строкового банківського вкладу на 12 місяців, але після закінчення строку дії договору сума вкладу не була повернута відповідачем добровільно. Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач 18 вересня 2008 року уклав із АБ «Синтез» договір банківського вкладу № 618739 зі сплатою 11,4 % річних, на суму 9000 доларів США. Відповідно до п. п. 3.4.5 [PERSON] зобов'язаний повернути суму вкладу. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу, однак йому було відмовлено. Питання повернення вкладів регулюється договором банківського вкладу та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу, незалежно від виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, окрім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором. Умова договору про відмову від права на отримання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Постанови Національного банку України є підзаконним нормативним актом і не може вносити зміни до законів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», поняття «Вкладу» визначається як кошти у готівковій чи безготівковій формі, у валюті України чи іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладникові відповідно до Законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», поняття «Вкладу» визначається як кошти у готівковій чи безготівковій формі, у валюті України чи іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладникові відповідно до Законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Отже, вклад позивача відповідно до зазначених договорів, підлягає поверненню у валюті, вказаній в договорах, тобто доларах. Отже, вклад позивача за договором підлягає стягненню з відповідача з урахуванням суми відсотків 9138 доларів США 86 центів. Також підлягають стягненню з відповідача судові витрати. З відповідача необхідно стягнути 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Також на користь держави належить стягнути державне мито.

Outcome: approved