overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

31 березня 2010 року в Рівненський міський суд надійшов позов заступника прокурора м.Рівне в інтересах ЦТП Рівненської філії ВАТ Укртелеком до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги електрозвязку станом на 01.04.2010 року в сумі 636 грн. 11 коп. по тих підставах, що проведеною перевіркою встановлене надання [PERSON] послуг електрозвязку, відповідно до її заяви від 21.05.1991 року та договору про надання послуг електрозвязку №21290 від 15.07.1997 року, згідно ст.63 Закону України Про телекомунікації та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМ України №720 від 09.08.2005 року, які, в порушення вищенаведених Правил..., відповідачем з листопада 2009 року не оплачуються, чим допущена заборгованість на вищевказану суму. Представник позивача подов до суду заяву про зменшення позовних вимог в звязку з частковою оплатою відповідачем боргу та просить стягнути з відповідача борг в сумі 286,11 грн Прокурор та представник позивача повністю підтримала позовні вимоги в суді з у рахуванням зменшеного їх розміру на суму 286 грн. 11 коп. на підставі наданих нарахувань заборгованості, просить їх задовольнити. Відповідач, будучи попередженим про день судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився без поважних на те причин. За згодою прокурора і представника позивача вважається можливим заочний розгляд позову на підставі наявних доказів, без участі відповідача. Оцінюючи пояснення, долучені надані в справі докази, встановлені обставини, думку прокурора, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення за таких підстав. Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі заявою відповідачки від 21.05.1991 року про встановлення у неї в квартирі телефону 5-85-05, договором на користування місцевим телефонним звязком №21290 від 15.08.1997 року, карткою абонента [PERSON] за період з 01.01.2009 року по 01.04.2010 року про тривалість телефонних розмов, нарахування та оплату послуг звязку відповідачем по вищезазначеному телефону, підтверджується, що відповідачем, в порушення положень ст.ст. 526, 611, 623 ЦК України, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМ України №720 від 09.08.2005 року, не виконуються належним чином зобовязання по оплаті послуг електрозвязку, чим допущена заборгованість на суму 286 грн. 11 коп. станом на 01.04.2010 року, яка підлягає до стягнення за рішенням суду. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості на загальну суму 286 грн. 11 коп. є обґрунтованими і доведеними. Судові витрати, в порядку ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 611, 623 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вищеназваною заявою, в якій просила суд встановити той факт, що [PERSON]. який помер 25 квітня 2010 року, був її батьком. Законний представник заявниці та заявниця в судове засідання не з'явились, підтримали вимоги, справу просили слухати в їх відсутність, про що надали суду відповідну заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав. Судом досліджені наступні докази: копія свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про зміну імені, копія рішення Лисичанського міського суду, копія форми №1. копії паспортів та ідентифікаційних кодів заявниці та законного представника. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2010 року помер батько заявниці [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: м. Новодружеськ. вул. Гоголя 2. кв. 2. Після смерті [PERSON] заявниця звернулася до заінтересованої особи з приводу отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, але отримала відмову в зв'язку із тим. що в свідоцтві про смерть її батька невірно вказано його прізвище - «Постільга», тоді як в свідоцтві про народження заявниці та рішенні про позбавлення померлого батьківських прав відносно неї його прізвище вказано вірно - «Постєльга». Прізвище померлого в свідоцтві про смерть було вказано зі слів осіб що запрошуватися для встановлення його особи до моргу. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

В червні 2010р. [PERSON] Т А звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі відповідач всиновив доньку позивача [PERSON], 13.01.1996р.н. У зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та поваги, позивач вважає збереження шлюбу недоцільним. Оскільки сімейні стосунки не склалися, позивач просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.04.2004р. В шлюбі відповідач всиновив доньку позивача [PERSON], 13.01.1996р.н. Сімейне життя не склалося через різні погляди на подружнє життя та відсутності взаєморозуміння і поваги. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, поваги, та протилежними поглядами на життя, сторони вважають збереження шлюбу недоцільним Подальше збереження сім'ї є неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся На підставі ст.ст.110, 111, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

25 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу є малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Позивачка посилаючись на те, що вона з відповідач сімейні відношення тривалий час не підтримує. Позивачка посилаючись на те, що вона з відповідачем спільно більше не проживає, сімейні відносини не підтримують. Майнового та спору про вихованні дітей між сторонами не має. Позивачка позов підтримує. Відповідач з позовом згодний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони спільне проживання припинили, строк на примирення сторони брати не бажають. З пояснень сторін позов про розподіл майна до суду не надавали. Спору про виховання дитини та майнового спору між сторонами не має. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, зберегти її неможливо. Майнового спору та спору про вихованні дітей між сторонами не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

10.12.2009 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника та відповідачів 2-5 заборгованості по кредитному договору в розмірі 1865284 грн 97 коп, мотивуючи вимоги тим, що 09.11.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір кредиту №11249917000, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в сумі 1765000 грн. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних до 08.11.2018 року. 09.11.2007 року між позивачем та відповідачами 2-5 були укладені договори поруки (відповідно) №30305Р128, №30305Р126, №3030Р129, №30305Р127, згідно якого поручителі зобов'язалися солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов кредитного договору. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконує. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачі в судове засідання без поважних причин повторно не прибули. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 09.11.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір кредиту №11249917000, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в сумі 1765000 грн. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 15% до 08.11.2018 року (а.с.6-12). 09.11.2007 року між позивачем та відповідачами 2-5 були укладені поговори поруки (відповідно) №30305Р128, №30305Р126, №3030Р129, №30305Р127, згідно якого поручителі зобов'язалися солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов кредитного договору (а.с. 13-20). Позичальник [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19.11.2009 року виникла заборгованість в розмірі 1865284 грн 97 коп (а.с.22-24). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в тому ж обсязі та в солідарному порядку. В солідарному порядку з позичальника та відповідачів 2-5 на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 1865284 грн 97 коп, так як зобов'язання не виконується з вини позичальника, а на поручителів також покладається солідарна з боржником цивільно-правова відповідальність, а також витрати, понесені позивачем по розміщенню оголошення в пресі про виклик відповідачів в судове засідання в розмірі 630 грн. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідачів в дольовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам діючого законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

14 червня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі Н частини з усіх його доходів щомісяця на утримання їхнього неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи по суті при попередньому розгляді. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони до перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 травня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Іллічівська Одеської області, актовий запис № 176 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає разом з матір'ю. Стан здоровя й матеріальне становище дитини та відповідача задовільні. \~ \~ \~ \~' У відповідності зі ct.ct.18Q0 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи те, що матеріальне становище платника аліментів та стан здоров'я дитини задовільні, суд вважає, що на користь позивачки з відповідача слід стягнути аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів, але не менше, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем вимог позову, суд за наявності для того законних підстав увалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області протиправними, стягнути з відповідача не донараховану надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2006 року по березень 2010 року та зобов»язати відповідача сплачувати йому щомісячно компенсацію як дитині війни в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають _ вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області протиправними, стягнути з відповідача не донараховане підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2006 року по квітень 2010 року, зобов»язати відповідача сплачувати йому щомісячно компенсацію як дитині війни в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обгрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області протиправними, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2006 року по квітень 2010 року та зобов»язати відповідача сплачувати йому щомісячно компенсацію як дитині війни в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області протиправними, стягнути з відповідача не донараховану надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2006 року по березень 2010 року та зобов»язати відповідача сплачувати йому щомісячно компенсацію як дитині війни в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх: сина [PERSON], 05 червня 19% року та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% на кожну дитину, від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до повноліття дітей. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 1995 року по теперішній час. Від зазначеного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 05 червня 1996 року та сина [PERSON]' Дмитровича, [INFO], батьком яких є відповідач. Шлюб між сторонами не розірвано, але вони не проживають однією сімєю. На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини на надає. Діти знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у мирний спосіб надавати допомогу на утримання їхньої неповнолітньої дитини ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач інших утриманців не має, має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, зясувавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних, під став. Так, судом по справі встановлено, що 08 грудня 1995 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який до теперішнього часу не розірвано, але сторони не проживають однією сімєю. Від спільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 05 червня 1996 року та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобовязати відповідача виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], 05 червня 1996 року та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків, на кожну дитину, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 02 червня 2010 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі Ул частини від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подання до суду позовної заяви та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 27 березня 1990 року народилася [PERSON], батьком якої є відповідач. На теперішній час відповідач практично ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Дочка навчається у на 3-му курсі Миколаївського факультету менеджменту і бізнесу, Київського університету культури за спеціальністю «Туризм», ніде не працює, тому потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач зявився в судове засідання, та вказав, що позов визнає лише частково, у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, спираючись на те, що має на своєму утримані неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO]. Дочка після досягнення повноліття продовжує навчатися в на 3-му курсі Миколаївського факультету менеджменту і бізнесу, Київського університету культури за спеціальністю «Туризм», тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, отримує зарплатню, таким чином має постійний дохід, а тому може надавати допомогу. Також відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, [PERSON]. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобовязати відповідача виплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до припинення навчання, але не більше ніж досягнення сином двадцяти трьох років. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 15 червня 2010 року.

Outcome: partial