Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

В липні 2009 року в суд надійшов а в березні 2010 року уточнений позов ВАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги із газопостачання в сумі 663,88 гри., стягнення судових витрат у вигляді судового збору на суму 51 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду цивільної справи на суму 30 грн. В позовній заяві зазначалось, що відповідач, будучи власником квартири [ADDRESS], на підставі договору про надання послуг з газопостачання №760639 від 28.04.2009 року та п. п. 17, 29 Правил, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року №2246 в редакції постанови КМ від 09.04.2008 року № 346, зобов'язана своєчасно не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за надані послуги із газопостачання. Відповідач фактично користується послугами з газопостачання, проте, як Споживач, не проводить своєчасну оплату за надані послуги із газопостачання в належну їй квартиру, на попередження про добровільну сплату заборгованості не реагує, чим допустила заборгованість на вищевказану суму. В доступі до газових приладів в помешканні споживача з метою їх відключення від газопостачання 03.07.2008 і 24.09.2008 року відповідачем відмовлено. Для вирішення питання в досудовому порядку позивачем надіслана претензія про оплату боргу за спожитий природний газ №08-1470 від 26.05.2009 року, проте заборгованість відповідачем не погашена. В розрахунок суми заборгованості відповідача входить сума 483,40 грн., які були передані ЖКП «Західне» згідно листа №96 від 19.03.2001 року та списку боржників. Заперечень відповідачки на позовну заяву не надійшло. В жовтні 2009 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ВАТ «Рівнегаз» про визнання вимоги про стягнення заборгованості неправомірною та зобов'язання відповідача до сплати компенсації заподіяної ним моральної шкоди на суму 5000 грн. В позовній заяві вказувала, що з тексту договору між сторонами, на який посилається ВАТ «Рівнегаз» в своєму позові вбачається, що на час укладення договору відсутні боргові зобов'язання на користь відповідача., а з розрахунку заборгованості вбачається, що сам борг, який намагається стягнути позивач-відповідач на свою користь існував ще до липня 2006 року, тобто поза межами строку позовної давності, без обґрунтування поважності пропуску терміну позовної давності. Як вбачається з п. % наведеного договору показники лічильника на час укладення угоди становили 22619 куб.м., а за змістом абонентської книжки проплачеш показники лічильника за спожитий газ становили 22740 куб.м., що вказує на відсутність заборгованості. ЖКП «Західне» передало надуманий борг, оскільки вона власними силами демонтувала пічне опалення і встановила парове опалення із одночасним укладенням угоди із відповідачем в справі та встановленням лічильника щодо газопостачання, а ЖКП в той час продовжувало безпідставно нараховувати плату за спожитий газ на неіснуюче опалення. Вказане підтверджується довідкою відповідача, виданою про укладення з ним угоди в 2000 році, а також абонентською книжкою проведення оплати за користування природним газом, внаслідок чого фактичні показники облікового приладу є меншими ніж проплачені показники спожитого газу. Незважаючи на викладене, починаючи із 2002 року працівники відповідача постійно надсилають необгрунтовані попередження, вимоги про сплату неіснуючого боргу та погрожують відключенням від газопостачання, за наведених обставин вона постійно хвилюється, переживає та побоюється здійснення погроз ВАТ «Рівнегаз» про припинення газопостачання квартири. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 1167, 1172 ЦК України вона має право на відшкодування заподіяної їй незаконними вимогами відповідача та й його працівників моральної шкоди, розмір якої оцінює на 5000 грн., з урахуванням положень ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року та тривалості моральної шкоди понад сім років. Згідно заперечень позивача-відповідача ВАТ «Рівнегаз» на зустрічну позовну заяву [PERSON], зустрічні позовні вимоги вважаються безпідставними, оскільки сума заборгованості за послуги з газопостачання рахується на особовому рахунку споживача. Посилання на пред'явлення позову поза межами строку позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки ст. 256 ЦК України закріплює право суб'єктів цивільних правовідносин на заявлення позову, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право порушене, вона вправі звернутися до компетентних органів за захистом її права незалежно від сплину строку позовної давності. Застосування такого строку проводиться лише за заявою сторони, таке право має загальний характері застосовується незалежно від суб'єктивного складу спірних правовідносин. Закінчення строку позовної давності не є перешкодою для звернення до суду і в цьому зв'язку права відповідача ніяким чином не порушуються. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, позивачем має бути підтверджений факт заподіяння моральних чи фізичних страждань. Вважає, вину ВАТ «Рівнегаз» в заподіянні шкоди не доведеною, що підтверджується доводами самого позивача в частині ніби безпідставного нарахування йому заборгованості ЖКП «Західне», не надано жодних доказів на підтвердження і обгрунтування моральної шкоди, моральних страждань так і на обґрунтування її розміру. Представник позивача-відповідача ВАТ «Рівнегаз» повністю підтримала заявлені позовні вимоги первісного позову в суді, та заперечення щодо зустрічних позовних вимог, які вважає безпідставними. Додатково пояснила, що заборгованість [PERSON] перед ВАТ «Рівнегаз» поза межами суми 483,40 грн., яка були передані ЖКП «Західне» згідно листа №96 від 19.03.2001 року та списку боржників, виникла внаслідок частково неправильного застосування пільг, розцінок та арифметичного зведення /заокруглень/ розрахунків до цілих чисел через невиконання нею вимог Правил, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року №2246 в редакції постанови КМ від 09.04.2008 року № 346, та п.16 Договору між сторонами. В порушення вказаних зобов'язані відповідач не сплачує послуги з газопостачання щомісячно до 10 числа наступного місяці, а сплачує їх періодично, через півроку чи інший період, наперед по надуманих середніх показниках лічильника, показники лічильника фіксувались не системно, що не дає можливості визначити чіткі конкретні терміни виникнення заборгованості на суму 180,48 грн. Доказів поважних причин пропущеного строку позовної давності надати не може. Просить задовольнити позовні вимоги ВАТ «Рівнегаз» в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] за безпідставністю і недоведеністю таких вимог. Представник відповідача-позивача та відповідач-позивач заперечили первісний позов, підтримали зустрічні позовні вимоги. Додатково пояснили, що договором передбачене внесення авансових платежів, у зв'язку із чим проплата послуг по газопостачанню проводилась по розрахованих наперед по нормі споживання показниках з урахуванням права на пільги. Доводи представника позивача про утворення боргу внаслідок неправильного застосування авансової та пільгової оплати наданих послуг не відповідає дійсності та спростовується договором між сторонами №760639 від 28.04.2009 року, в якому відсутні записи про заборгованість по оплаті спожитих послуг. В судові дебати не з'явились, причину неявки не повідомили, будь-яких клопотань не надали. Оцінюючи пояснення і доводи сторін, дослідженні надані, в справі докази, в тому числі показання допитаного в якості свідка майстра ВАТ «Рівнегаз» [PERSON], встановленні обставини та наслідки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову до задоволення не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Встановлено, що позивачем були надані послуги, які періодично оплачувались відповідачем по власних розрахунках, враховуючи встановлену норму споживання та прогнозовані наперед показники газового лічильника. По особовому рахунку № 760639 на ім'я відповідача [PERSON] на час уточнення позовних вимог 01.03.2010 року заборгованість становила 663 грн.91коп., станом на 25 травня 2010 року рахується заборгованість 756 грн. 52 коп. Із доводів представника позивача та показів свідка в суді встановлено, що заборгованість на суму 483,40 грн. була передана ЖКП «Західне», згідно листа №96 від 19.03.2001 року та списку боржників станом на 01.01.2001 року. Достовірного розрахунку строків та природи утворення заборгованості по рахунку [PERSON] на суму 180,48 грн. і доказів з цього приводу представником позивача не надано і свідком не наведено, у зв'язку із відсутністю даних показників лічильника за кожний місяць: Із показів свідка встановлено, що оплата послуг із газопостачання проводилась в порушення вимог договору про надання послуг з газопостачання №760639 від 28.04.2009 року та п.17, 29 Правил, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року №2246 в редакції постанови КМ ; 09.04.2008 року № 346, які передбачають щомісячне внесення такої плати із фіксуванням показників лічильника що утруднює встановлення природи виникнення боргу, а внесення авансових платежів допускається в грошовому виразі без будь-яких показників облікового приладу. 28 Квітня 2009 року між позивачем та відповідачем, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", укладений новий договір про надання послуг із газопостачання № 760639, пунктом 26 якого станом на час укладення договору заборгованість не значиться . Згідно ст. 526 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог що звичайно ставляться. Дослідженням вищенаведеного особового рахунку ВАТ «Рівнегаз» № 760639 на ім'я відповідача [PERSON] встановлено, що станом на грудень 2005 року за відповідачкою вже рахувалась заборгованість на суму 752,08 грн. Відповідачем надані довідки позивача, згідно яких станом на 30.10.2000 року заборгованість перед ВАТ «Рівнегаз» не зазначена, станом на 23.08.2002 року /довідка №1903/ рахується заборгованість 818,06 грн., а станом на 21.07.2008 року /довідка №1836/ вказана заборгованість передана згідно списків адміністрації ЖЕКу №1 м.Рівне на суму .483,40 грн. Оцінкою вищенаведених доказів можна зробити висновок про виникнення заборгованості по рахунку відповідача поза межами строку позовної давності, до стягнення якої, не дивлячись на прогнозовані показники лічильника відповідача, з яких видно проведення оплати послуг із газопостачання по часу наперед, позивачем не приймались своєчасні міри по її стягненню. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, встановлений трьохрічний строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст..267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом зустрічного позову [PERSON] вбачається заява сторони відповідача-позивача про застосування позовної давності до ухвалення судового рішення. З урахуванням позиції представників сторін, суд приймає до уваги відсутність наданих доказів поважних причин та інших доводів пропущення трирічного строку позовної давності, вважає за доцільне застосувати положення ст.ст. 256,257 ЦК України, та відмовити в задоволенні позовних вимог ВАТ «Рівнегаз» до [PERSON] з цих підстав в повному обсязі на суму 663,88 грн. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ВАТ «Рівнегаз» в частині визнання вимоги про стягнення заборгованості неправомірною до задоволення не підлягає, як така, що не доведена належними і допустимими доказами з боку позивача-відповідача. Доводи про наявність заборгованості на особовому рахунку [PERSON] яка рахувалась поза межами строку позовної давності не спростовані, а рішенням суду від 07.10.2003 року в справі 2-2356/03 відсутність заборгованості плати за послуги із газопостачання встановлена не була. Довідкою ВАТ «Рівнегаз» №250789 від 30.10.2000 року вимоги ВАТ «Рівнегаз» в цій частині не спростовуються, оскільки заборгованість на суму 483,40 грн. по ЖЕК №1 м. Рівне за послуги із газопостачання могла бути нарахована за більш ранній період, своєчасно не ліквідована та передана позивачу-відповідачу 01.01.2001 року. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в порядку ст.440-1 ЦК України 1961 року і ст.ст. 23, 1167 ЦК України, чинного на даний час, начебто заподіяні душевними, моральними чи фізичними стражданнями внаслідок неправомірних дій відповідача і його працівників у вигляді необґрунтованих попереджень, вимог про сплату неіснуючого боргу та погроз відключенням від газопостачання, суд враховує наступне. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, чинного із 01.01.2004 року, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає в фізичному болю та стражданнях, у зв"язку із ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою, у приниженні честі і гідності фізичної особи. Згідно ч.1 ст.1167 цього ж Кодексу, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, чинного із 01.09.2005 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до п.п.4,5 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», в позовній заяві має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується. При вирішенні такого спору обов'язковому з»ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. За наведених обставин, оцінкою наданих в цій частині доказів, суд прийшов до висновку про недоведеність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, або його працівників, відповідно і вини відповідача в заподіянні моральної шкоди позивачу а також фактів заподіяння моральних страждань відповідачу-позивачу, такі не підтверджені достовірними належними, допустимими доказами. Можливі страждання внаслідок наявності на особовому рахунку №760639 [PERSON] заборгованості плати за надані послуги із газопостачання, переданої ЖЕК №1 м. Рівне та виниклої додатково внаслідок порушення з боку відповідача-позивача встановленого порядку оплати наданих послуг щомісячно на підставі фактичних показників лічильника, не можуть знаходитись в причинному зв'язку з діями чи бездіяльністю ВАТ «Рівнегаз» чи його працівників і не вважаються підтвердженням факту заподіяння моральних чи фізичних страждань відповідачем. Таким чином, позивач не довів в судовому засіданні належними доказами ті обставини, на які посилається в своїй позовній заяві, як підставу для відшкодування моральної шкоди. Фактично понесені судові витрати, відповідно до ст..ст.82,88 ЦПК України, покладаються на сторони та стягненню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed