Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила суд винести рішення, яким дозволити її малолітній дочці [PERSON], [INFO] виїхати за межі України до Італії без нотаріально - посвідченого дозволу батька - [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона проживала з [PERSON] однією сімє'ю. не перебуючи в зареєстрованому шлюбі з 1996 року по 2002 рік. 15 січня 1999 року від спільного проживання в них народилась денька [PERSON]. З 2002 року вона з відповідачем перестали проживати однією сім"єю. З цього часу він не підтримує жодних відносин з донькою, не спілкується з нею, аліментів не сплачує, допомогу на утримання дитини не надає. З 2007 року позивачка перебуває на роботі в Італії, житлом забезпечена, має стабільний заробіток, а тому звернулася до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий вивіз дочки [PERSON] за кордон для проведе--7 , екскурсій, відпочинку. Відповідач в наданні дозволу на виїзд за кордон дитини відмовив, обгрунтовуючи тим, що дозвіл на виїзд дитини дасть лише в тому разі, якщо з нього знімуть аліменти. Враховуючи відсутність передбачених законодавством підстав, які б обмежуваливали право виїзду за кордон, позивчака звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Тому відповідно до ст. ст. 169 4.4, 224 ППК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] проживала з [PERSON]Л, однією сімє'ю не перебуючи в зареєстрованому шлюбі, з 1996 року по 2002 рік. Від спільного проживання у них народилась донька [PERSON], 15 січня 1996; року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження І-БВ№ 292189 від 27.01.1999 року, виданим Старокостянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області. З 2002 року позивачка з відповідачем перестали проживати однією сімє'ю, з цього часу відповідач не підтримує жодних відносин з донькою, не спілкується з нею, не провідує її, аліментів не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.12.2009 р. складає 14 138,10 грн., що підтверджується довідкою з відділу ДЕ-С від 14.12.2009 року про наявність заборгованості згідно виконавчого листа № 2-1855 від 08.08.2003 року. З 2007 року позивачка перебуває на роботі в Італії, житлом забезпечена, має стабільний заробіток. Позивачка звернулася до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий вивіз дочки [PERSON], за кордон для проведенням екскурсій, відпочинку. Відповідач в наданні дозволу на виїзд за кордон дитини відмовив мотивуючи тим, що дозвіл на виїзд дитини дасть лише в тому разі, якщо з нього знімуть аліменти. Враховуючи відсутність передбачених законодавством підстав, які б обмежували право виїзду дитини за кордон, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідно до п. 2 -1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, і затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року перетинаня державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного він здійснюється лише за згодою обох, батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п.2-2 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріаль посвідченою згодою, здійснюється: у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріаль посвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, як не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачені цим Законом. Згідно ст.З Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громаду України» Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в України громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадяни України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від обов»язку по вихованню своєї дитини, кошти на утримання дити не надає, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні згоди на виїзд дитини з України є необгрунтованою, а тому позов [PERSON] є законним та обгрунтованим і підляг задоволенню.

Outcome: approved