Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

У жовтні 2001 р. [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом (т. 1 а.с. 3, 4). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у 1986 р. уклала шлюб з [PERSON] та разом з ним вселилася до квартири [ADDRESS], наймачем якої була мати чоловіка [PERSON], та проживала у ній без реєстрації разом з [PERSON], їх спільними дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та батьками чоловіка [PERSON] та [PERSON] Після смерті чоловіка, що настала у 2001 р., позивачка разом з дочками залишилася проживати у зазначеній квартирі та вважала, що вони мають право користування нею, втім їй стало відомо, що відповідачами подані документи для проведення приватизації квартири, в яких як особи, що мають право користування нею, зазначені лише вони. Вважаючи це неправомірним, позивачка просила суд визнати за нею та дітьми право користування ізольованою кімнатою у спірній квартирі та зобовязати ВГІРФО Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській обл. зареєструвати їх у ній. Під час розгляду справи заявлені вимоги неодноразово уточнювалися (т. 1 а.с. 42, 43, 166, 167, 193, т. 2 а.с. 87-89), в їх останній редакції позивачка [PERSON], діючи від власного імені та від імені неповнолітньої [PERSON], просила суд з тих же підстав та посилаючись на порушення їх права під час здійснення приватизації спірної квартири [ADDRESS] визнати за ними право користування зазначеним жилим приміщенням, визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради про передачу спірної квартири у спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру недійсним. Позивач [PERSON], що під час розгляду справи досягла повноліття, вимоги, первісно предявлені матірю від її імені, підтримала та уточнила, їх остання редакція була аналогічною вимогам [PERSON] (т. 1 а.с. 166, 167, т. 2 а.с. 90, 91). Заперечуючи проти позову, відповідачі предявили зустрічний позов, який під час розгляду справи неодноразово доповнювали та уточнювали (т. 1 а.с. 15, 16, 58, 59, 144, 145), в його останній редакції просили суд визнати за ними право власності на 1/3 частину спірної квартири [ADDRESS] а у м. Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті [PERSON] та виселити з зазначеного жилого приміщення [PERSON] разом з особами, що проживають з нею. У судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечували, зустрічний позов підтримали у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 2 а.с. 76). ВГІРФО Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській обл. надана заява про розгляд справи за відсутності представника (т. 2 а.с. 92). Інші особи, що приймали участь у справі, явку своїх представників до суду не забезпечили, про день та час розгляду справи повідомлялися (т. 2 а.с. 94). Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.01.1986 р. між [PERSON] та Мазур (після одруження - [PERSON]) [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська за актовим записом № 39 (т. 1 а.с. 24). Після одруження подружжя вселилося до спірної квартири [ADDRESS], в якій [PERSON] проживав та був зареєстрований (т. 1 а.с. 283) разом з батьками [PERSON] та [PERSON], та постійно проживало там у подальшому, при цьому [PERSON] залишалася зареєстрованою за попереднім місцем проживання [ADDRESS] (т. 1 а.с. 66), оскільки батьки чоловіка проти її реєстрації у спірній квартирі заперечували. Спільне господарство батьками [PERSON] та [PERSON] не велося, що остання підтверджувала у свої первісних поясненнях (т. 1 а.с. 68, 69), письмова згода на її вселення не давалася. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] 03.11.1986 р. народилася дочка [PERSON] (т. 1 а.с. 23), а 19.08.1994 р. народилася дочка [PERSON] (а.с. 22), що з народження проживали разом з батьками у спірній квартирі, перебували на обліку у медичному закладі за тою ж адресою та навчалися у Середній школі № 67 по пров. Урицького, 6 у м. Дніпропетровську (т. 1 а.с. 26-28), втім були зареєстровані за місцем реєстрації матері (т. 1 а.с. 66). 31.05.2001 р. [PERSON] помер (т. 1 а.с. 25). У подальшому у спірній квартирі було зареєстроване місце проживання його брата [PERSON] 14.01.2002 р. Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради як органом приватизації було видане розпорядження № 1/35-02, яким спірна квартира [ADDRESS] була в порядку приватизації державного та громадського житлового фонду передана у спільну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що у той же день видане відповідне свідоцтво (т. 1 а.с. 63). 25.03.2003 р. [PERSON] помер (т. 1 а.с. 98). З заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] як законний представник [PERSON] та [PERSON], спадкоємців за правом представлення (т. 1 а.с. 97, 138). Під час розгляду справи позивачка [PERSON] разом з дітьми знялася з реєстрації за попередньою адресою і станом на час ухвалення рішення у справі місце їх проживання ніде не зареєстроване, [INFO] залишається зареєстрованою мати позивачки [PERSON] (т. 2 а.с. 86), будь-якого житла у власності позивачі не мають (т. 1 а.с. 199а). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Так, оскільки спірна квартира [ADDRESS] на час вселення до неї позивачів перебувала у статусі жилого приміщення державного (громадського житлового фонду), виникли при цьому правовідносини врегульовані положеннями житлового законодавства. Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення, таким правом був наділений і член сімї квартиронаймача [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що при вселенні до спірної квартири позивачки [PERSON] її чоловіком [PERSON] письмова згода всіх інших осіб, що мали право користування цим житлом, не отримувалася, а отже встановлений законом порядок набуття права користування жилим приміщенням при цьому дотриманий не був. За викладених обставин відсутні підстави для висновку про те, що вона набула таке право, у звязку з чим заявлені нею від власного імені позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічний позов в частині, що стосується її виселення, є обгрунтованим та підлягає задоволенню. В той же час позовні вимоги, що стосуються визнання права користування жилим приміщенням за [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову в частині їх виселення відхиленню, оскільки ці позивачі вселилися до свого батька [PERSON] будучи неповнолітніми, а отже згода будь-якої іншої особи для цього потрібна не була. Факт їх формальної реєстрації у квартирі [ADDRESS], не може бути прийнятий до уваги, оскільки не впливає на сутність спірних правовідносин. Як випливає з матеріалів справи та пояснень сторін, ця обставина мала місце внаслідок складних стосунків між позивачкою [PERSON] та батьками чоловіка, які заперечували проти реєстрації її та дітей у спірній квартирі. При цьому [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] ніколи постійно не проживали, докази зворотного відсутні. Також немає підстав для висновку про те, що [PERSON], будучи сином наймачів квартири та членом їх сімї у розумінні ст. 64 ЖК України, цей статус будь-яким чином втратив. У звязку з задоволенням цієї частині позовних вимог одночасно підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання недійсними рішення про передання спірної квартири у власність наймачам в порядку приватизації та виданого їм правовстановлюючого документу, оскільки за змістом ст. ст. 1, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду жиле приміщення передається у спільну власність всіх осіб, що мають право користування ним, а отже під час здійснення приватизації спірної квартири були порушені як її порядок, встановлений законом, так і право позивачів [PERSON] та [PERSON] Вимоги зустрічного позову в частині, що стосується визнання права власності на частину спірної квартири в порядку спадкування, задоволенню не підлягають, оскільки у звязку з викладеним остання виключається з спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] Оскільки судом задоволені зустрічні вимоги нематеріального характеру, стягнення в порядку розподілу судових витрат рівних сум державного мита з позивачів на користь відповідачів та з відповідачів на користь позивачів є недоцільним, у звязку з чим суд вважає за необхідне обмежитися висновком про їх зарахування. На підставі викладеного,

Outcome: partial