Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська знаходився його позов до ЗАТ «Термоізоляція» про стягнення заборгованості. В ході судового розгляду по цій справі ним було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Його клопотання було задоволено та 29.12.2004 року суддею було винесено ухвалу про призначення почеркознавчої експертизи. Оскільки декілька його заяв про видачу копії ухвали про призначення експертизи та про винесення додаткової ухвали залишились без відповіді, а при оголошенні ухвали про призначення експертизи в нього склалось враження, що суд призначив експертизу не того фрагменту про дослідження кого він клопотав, він вирішив звернутись напрямую до відповідача та 05.04.2005 року подав заяву, в якій просив завірити печаткою відповідача видану Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська просту ксерокопію клопотання експерта, видати копію ухвали суду про призначення експертизи, яка не була йому видана судом та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи. На вказану заяву відповідачем 20.04.2005 року було надано відповідь, в якій останній відмовив йому по всім пунктам його заяви, зазначивши, що на час знаходження справи в експертній установі положення ст.99 ЦПК України (в редакції 1963 року) не розповсюджуються. Не погодившись з наданою відповіддю він подав дві скарги до прокуратури та обласного управління юстиції. В червні 2005 року він повторно звернувся до відповідача з аналогічною заявою та повторно отримав відповідь про відмову в її задоволенні. Вважає, відмову відповідача надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, завірити печаткою ксерокопію клопотання експерта та видати копію ухвали суду про призначення експертизи неправомірною, такою, що порушує його права, як позивача, передбачені діючою на той момент ст.99 ЦПК України (в редакції 1963 року), права, передбачені Законом України «Про інформацію», ст.32 Конституції України. Вважає, що такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, першу частину з якої він оцінює в розмірі 1700 грн. та просить стягнути з відповідача. Моральна шкода полягає в тому, що порушення скоєні з боку державної установи, що входить до складу Міністерства юстиції України, яке зобовязано служити прикладом виконання законів та дотримання прав громадян всім іншим державним службовцям. Тому такі порушення його прав з боку відповідача викликали у нього такі значені моральні страждання. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави та обставини, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність, зазначивши, що Дніпропетровське НДІСЕ не є судовим органом та ст.99 ЦПК України на час знаходження матеріалів справи в інституті для проведення експертизи, не розповсюджується, тому надавати будь-яких документів, що стосується справи є компетенцією лише суду. Згідно ст.59 ЦПК України експерт має право просити суд про надання йому додаткових матеріалів, тому експертом [PERSON] було заявлено судді клопотання №397 від 18.02.2005 року та не могло бути надано стороні у справі, в звязку з тим, що ЦПК це не передбачено. Крім того, відповідно до вимог п.2.3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 співробітникам експертної установи забороняється видавати будь-які відомості сторонам у справі без дозволу суду. Так, п.п.2.3.2 експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню; п.п.2.3.3 розголошувати без дозволу прокурора, слідчого, особи, яка провадить дізнання, суду, дані що стали йому відомі під час проведення експертизи та повідомляти її результати будь-кому, крім особи (органу), що призначила експертизу; п.2.3.4 вступати у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з особами, якщо такі особи прямо чи побічно зацікавлені в результатах експертизи. Таким чином, вважає, що доводи позивача є незаконними та необґрунтованими. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ЗАТ «Термоізоляція» про стягнення заборгованості за договорами підряду. 29.12.2004 року суддею Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі за клопотанням позивача [PERSON] було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз та матеріали цивільної справи для проведення експертизи направлено до вказаної експертної установи (а.с.115-119). 05.04.2005 року [PERSON] звернувся з заявою на імя директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якій просив у відповідності до ст.99 ЦПК України завірити печаткою та написом «копія вірна» копію клопотання експерта [PERSON], отриману в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська, видати копію ухвали суду від 29.12.2004 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка не була йому видана в суді, а також надати можливість ознайомитись з матеріалами цивільної справи (а.с.12). На вказану заяву 20.04.2005 року [PERSON] відповідачем було надано відповідь, якою розяснено, що оскільки провадження по цивільній справі ухвалою суду від 29.12.2004 року зупинено, а експертний заклад не є судовим органом, ст.99 ЦПК України на час знаходження матеріалів справи в інституті (для проведення експертизи) не розповсюджується. Інститутом копії ухвал, клопотань, експертиз сторонам по справі не надсилаються, а тільки органу, який призначив експертизу. Матеріали справи для надання [PERSON] копій ухвал та інших документів суд з інституту не витребував. Копія клопотання останньому була надана судом. А копії документів завіряються в тих установах, якими видаються і в тих випадках, коли це передбачено нормами чинного законодавства (а.с.22). 01.06.2005 року [PERSON] повторно звернувся з заявою на імя директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо завірення печаткою та написом «копія вірна» копії клопотання експерта [PERSON], отриману в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська, видачі копії ухвали суду від 29.12.2004 року про призначення судової почеркознавчої експертизи та надання можливості ознайомитись з матеріалами цивільної справи (а.с.26). 14.06.2005 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз [PERSON] була надана відповідь, в якій останньому також, як і у відповіді від 20.04.2005 року, було розяснено порядок видачі та завірення копій документів тим органом який видавав ці документи, а також зазначено, що згідно з чинним законодавством експерт направляє клопотання про надання додаткових матеріалів органу, який призначив експертизу, сторонам копії клопотань не надсилаються (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.25 Закону України «Про звернення громадян» у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено [PERSON] у видачі копії ухвали суду від 29.12.2004 року про призначення експертизи, оскільки відповідно до ст.216 ЦПК України (в редакції 1963 року) видача копій судових рішень та направлення їх сторонам здійснюється судом та відповідач не мав передбачених законом прав вирішувати питання щодо видачі копій процесуальних документів, винесених судом під час розгляду цивільної справи. Також суд вважає, що позивачу було обґрунтовано відмовлено у завіренні копії клопотання експерта, оскільки видача останнього взагалі не була передбачена діючим на той час ЦПК України та «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5. Крім того, клопотання експертом [PERSON] у відповідності до ст.59 ЦПК України (в редакції 1963 року) ставилось перед судом та копія останнього видавалось позивачу Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська. Безпідставними є і доводи позивача щодо незаконності відмови відповідача у видачі матеріалів цивільної справи для ознайомлення, оскільки видача останніх для ознайомлення сторонам по справі під час перебування останньої в експертній установі в звязку з проведенням експертизи, не передбачена законодавством, зокрема ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що відмова відповідача у видачі копії ухвали про призначення експертизи, завіренні копії клопотання експерта та наданні матеріалів справи для ознайомлення була обґрунтованою, не порушувала прав позивача та не перешкоджала останньому в реалізації своїх прав, передбачених ЦПК України, як учасника судового процесу. Будь-яких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди внаслідок відмови відповідачем в задоволенні заяв позивача, останнім не надано. Таким чином, суд не вбачає передбачених законом, зокрема ст.ст.23,1167 ЦК України, підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача та приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed