Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 31.08.2009 року. В судовому засіданні в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на наступне. 22.11.2008 року він позичив відповідачці 5000 (пять тисяч) доларів СІЛА, що на той час відповідно до курсу НБУ України становило 30900 грн, а на цей час становить 38 500 грн. Одержання відповідачкою вказаної суми грошей підтверджується договором позики грошових коштів від 22.11.2008р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 5488. Відповідачка зобовязалася повернути йому гроші в строк до 22.01.2009 року. Однак в зазначений в договорі термін відповідачка грошей не повернула. Під будь- яким приводом вона ухиляється від виконання свого зобовязання. З таких підстав він вимушений звернутися до суду. В своєму позові позивач також просив стягнути з відповідачки відсотки за прострочення грошового зобовязання, витрати на оплату юридичної допомоги та моральну шкоду, проте під час судового засідання позивач відмовився від зазначених вимог, просивши стягнути з відповідачки [PERSON] лише заборгованість в розмірі 38 500 грн., та судові витрати у вигляді сплаченого держмита та зборі за інформаційно-технічне забезпечення процесу. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор шае право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом., не виплаває із суті зобов 'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцю юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 22.11.2008 року позивач [PERSON] С.1 позичив відповідачці 5000 (пять тисяч) доларів США, що час передачі коштів відповідно до курсу НБУ України становило 30900 грн., а на цей час становить 38 500 грн. Одержання [PERSON] вказаної суми грошей підтверджується договором позики грошових коштів від 22.11.2008р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 5488. Згідно договору позики відповідачка зобовязалася повернути позивачеві грошові кошти в строк до 22.01.2009 року. Враховуючи те, що відповідачка не повернула в зазначений строк грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованим та такими, що знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому його позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved