overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивачка 19.07.2010 року звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудовані прибудови, посилаючись на те, що на праві приватної власності у неї мається 17/50 частини житлового будинку по пров. Шевченка, 9 в смт. Верхнячка Христинівського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.04.1986 року за №591. В 1995 році позивачкою було самочинно збільшено житлову площу в житловому будинку під літерою "А" на 3,1 кв. м., вартістю 1708 грн.; під літерою "Г" самочинно збудований сарай, площею 24, 1 кв. м., вартістю 8612 грн.; під літерою "Д" самочинно збудований літній душ, площею 2,1 кв. м., вартістю 693 грн., загальною площею 29,3 кв. м., загальною вартістю 11013 грн. Відповідно до висновку відділу у справах містобудування і архітектури Христинівської районної державної адміністрації №198 від 12.07.2010 року прибудови збудовані без порушень будівельних норм, правил пожежної безпеки та санітарії. Законом не передбачено іншої можливості для визнання права власності на самочинно збудовані прибудови, крім рішення суду, а тому, позивачка звернулися із позовом до суду за захистом своїх прав. В попереднє судове засідання позивачка не з'явилася, у своїй заяві справу просить розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач - представник Верхняцької селищної ради надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного: - відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України особа, яка виготовила /створила/ річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Отже, самочинно збудовані позивачкою прибудови, які знаходяться в смт. Верхнячка пров. Шевченка, 9 Христинівського району Черкаської області, відповідають будівельним нормам та не порушують права інших осіб. У позивачки маються правові підстави для визнання за нею права власності на прибудови в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 30.07.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 320. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них з відповідачем не склалося, оскільки у них виявились не сумісні характери, та різні погляди на життя, в результаті чого виникали різні непорозуміння та сварки. На даний час не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Не проживають разом з 01 жовтня 2006 року. Дитина після розірванню шлюб у буде проживати з позивачкою. З цих причин вважає, що примирення між ними не можливе, тому просить шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав не заперечував проти його задоволення. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 30.07.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 320. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Сторони примиритись не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" №2195-ІV від 18.11.2004 р. є дитиною війни і згідно зі ст.6 зазначеного Закону йому повинна виплачуватись державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2007 році зазначене підвищення їй не виплачувалась, а протягом 2008-2009 років та з січня по липень 2010 року виплачувалось зазначене підвищення лише в розмірі 10%. Рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09 липня 2007 року визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 р., якими зупинялась дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". З січня 2008 року щомісячну соціальну допомогу почали виплачувати, але лише у розмірі 10% від мінімальної пенсії за віком замість 30%, встановлених Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Розмір соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до розрахунку, зазначеного у позові, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з урахуванням розмірів прожиткових мінімумів, встановлених відповідними Законами про Державний бюджет України, сума невиплаченої соціальної допомоги за 2007 рік - з липня по грудень - становить 742 грн. 65 коп., за 2008 рік з травня по грудень - 780 грн. 40 коп., за 2009 рік з січня по грудень 1240 грн. 20 коп., за 2010 рік - з січня по липень- 1125грн. Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] В позовній заяві вона зіслалася на те, що вона з відповідачем знаходиться в розірваному шлюбі з 25.11.2008 року. Шлюб розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 130. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Єлізавєту, [INFO]. Спільне проживання між ними припинено з вересня 2008 року. Відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Просить позов задовольнити. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки та відповідача, які надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи видно, що з 24.08.2002 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] який розірвано 25.11.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 130. Як вбачається із свідоцтва про народження І-КИ № 015696, виданого 22.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку Єлізавєту, [INFO].(а.с.3). У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, таким чином з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 51 грн. судового збору в прибуток держави та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. на користь держави. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим , що з відповідачем уклали шлюб 4 серпня 1990 року, який зареєстровано у Річківській сільській раді Білопільського району Сумської області, актовий запис № 13. Від подружнього життя мають двох дітей : доньку [PERSON], 04.01.1991 року народження та сина [PERSON], [INFO]. Однією сім»єю проживали до квітня 2010 року, з цього часу сім»я фактично розпалася. Подружнє життя не склалося через поведінку відповідача, який зловживає спиртними напоями, з цього приводу постійно вчиняє вдома сварки, і Вважаючи, що подальше життяз відповідачем і збереження шлюбу неможливе так як суперечить іі інтересам та інтересам дітей, позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач в судове засідання не з»явився,був належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи. Позивачка не заперечує проти заочного порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки,, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного висновку. . Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі уклали шлюб 4 серпня 1990 року, який зареєстрований у Річківській сільській раді Білопільського району Сумсько і області ,актовий запис № 13. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], 104.01.1991 року народження та сина, [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні сторін. 13 квітня 2010 року сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть. Отже, іх шлюб фактично розпавсяг Подальше сумісне життя та збереження шлюбу є неможливим. Примирення не досягнуто.Суд надавав тримісячний термін для примиренне, але сторони не примирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу через відсутність перемін у поведінці відповідача. За таких обставин позивачка вважає, що іхня сімя розпалась остаточно. Оцінюючи зібрані по справі докази суд знаходить позов таким,що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки сторони не бажають підтримувати подружні стосунки ,примирення між ними не досягнуто, позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе та буде суперечити як іі інтересам , так і інтересам іі дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі вони зареєстровані та проживають, і зобовязані своєчасно сплачувати плату за утримання будинку і прибудинкових територій та за комунальні послуги, проте вказані платежі своєчасно та в повному обсязі не сплачують, внаслідок чого заборгованість станом 17 травня 2010 року складає 14\~747,89 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та стягнути з відповідачів суму боргу. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно довідки (Форма № 3) № 413 від 19 травня 2010 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна житло-сервіс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 6). Згідно ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з ст. 68 Житлового кодексу України наймач житла зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Доводи відповідачів про те, що позивач може звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів лише в межах строку позовної давності, суд вважає обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суду не надано доказів щодо поважності пропуску строку позовної давності, тому суд вважає можливим стягнути суму заборгованості з відповідачів лише в межах строку позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні сума боргу за утримання будинку і прибудинкових територій та за комунальні послуги станомна 04 серпня 2010 року з урахуванням строку позовної давності становить 10\~817,09 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі підлягають стягненню судові витрати в сумі 138,17 грн., які складаються з державного мита 108,17 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30,00 грн., дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] та Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи савої вимоги тим, що 01.11.2009 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, спадкоємцями якого по заповіту являється\~позивачка та відповідачка. Однак відповідачка відмовилась від своєї частки в спадковому майні. Позивачка своєчасно, у встановлений законом строк прийняла спадкове майно: поховала померлу, розпорядилася її речами, однак, в нотаріальній конторі отримати\~свідоцтво на спадщину по заповіту не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на будівлі, а\~тому просила позов задовольнити. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі позов визнали повністю та не заперечують проти його задоволення. Згідно із ч. 4\~ст. 130 ЦПК України\~ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні попереднього судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. На підставі ст.ст.\~317,\~328,\~392,\~1228,\~1235,\~1236,\~1268 ЦК України\~та\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на самочинно збудовані господарські будівлі. Посилалась на те, що вона після смерті батька, [PERSON], отримала у спадщину житловий будинок №3 по вулиці Фізкультурній в м. Полтава. Отриманий у спадщину будинок мав господарські споруди, у тому числі і самочинно збудовані, якими є сараї «Н», «б2», гараж «Р», погріб «н». Просила визнати з нею право власності на самочинно збудовані сараї «Н», «б2», гараж «Р», погріб «н». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по справі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що позивач не надав суду доказів того, що спірне самочинно збудоване нерухоме майно відповідає державним будівельним нормам, протипожежним, санітарним та архітектурним нормам і правилам. Залучені, ухвалою суду від 5 липня 2010 року, до участі у справі треті особи, що не заявляють самостійних вимог у судове засідання не з»явились будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Враховуючи положення ст. 169 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, що не з»явились. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2008 року отримала у власність житловий будинок з господарськими спорудами № 3 по вулиці Фізкультурна м. Полтава. Згідно даних технічного паспорту дане господарство має незареєстровані споруди, а саме сараї «Н», «б2», гараж «Р», погріб «н», які відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України вважаються самочинними. Статтею 60 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна надати суду докази в підтвердження позовних вимог або заперечень на них. Позивач не надала жодного доказу в підтвердження надійності і безпечності та відповідності самочинно збудованого нерухомого майна державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

У квітні 2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах з 14.12.2007 року. Пізніше шлюб було розірвано Ленінським районним судом м.Миколаєва. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки та потребує матеріальної допомоги. У звязку з тим, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі одна тисяча гривень щомісяця, до повноліття доньки. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Відповідач позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти у розмірі 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2007 року, від спільного проживання мають сина доньку [PERSON], [INFO] (а/з № 1509 від 08.05.2008 року), яка мешкає з матірю - [PERSON] та потребує матеріальної допомоги в звязку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання доньки. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Розмір аліментів визначено судом з врахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати : судовий сбір у розмірі 51 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30, 00 грн. На підставі ст.ст.180-183 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про визнання права власності на будівлю магазину, що знаходиться в селі Шклинь Горохівського району по вулиці Центральній,35 загальною площею 495,8 кв.м.. Мотивують свій позов тим, що 15 серпня 2001 року позивачем в результаті проведення прилюдних торгів з реалізаці' арештованого нерухомого майна було придбано магазин, що знаходиться в селі Шклинь Горохівського району по вулиці Центральній,.35. Відповідно до цього на даний магазин було виготовлено технічну документацію та прийнято його в експлуатацію. 4 грудня 2003 року [PERSON], згідно договору купівлі-продажу став власником земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 818 кв.м., яка розташована в селі Шклинь по вулиці Центральні,3 5 та яка призначена для обслуговування магазину який належить позивачеві на праві власності. Рішенням Шклинської сільської ради позивачеві було надано дозвіл на добудову побутових приміщень магазину. На підставі цього рішення позивачем було виготовлено технічний паспорт, на приміщення будівлі магазину загальною площею 495,8 кв.м.. На даний час [PERSON] всі ремонтні роботи закінчив і йому необхідно визнати право власності на приміщення магазину в цілому. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити. В своїй заяві до суду відповідач позовну заяву визнав повністю, просить справу розглядати без його участі. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦК власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову. Згідно з ст.376 п.5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно копії свідоцтва від 15.08.2001року вбачається, що [PERSON] придбав з прилюдних торгів будівлю магазину, яка розташована за адресою с.Шклинь вул.. Центральна,35 Горохівського району. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року видно, що нежитлова будівля магазину яка розташована в с.Шклинь Горохівського району по вул.. Центральній,35 належить [PERSON]. З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.12.2003 року вбачається, що [PERSON] придбав в Шклинській сільській раді земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 818 кв.м. яка розташована в с.Шклинь Горохівського району по вулиці Центральній,35. Відповідно до рішення Шклинської сільської ради від 26.05.2009 року №15 видно, що сільська рада надала дозвіл на добудову побутових приміщень до існуючого приміщення магазину в с.Шклинь по вул.. Центральній, 35. Отже, судом встановлено, що [PERSON] зробив розширення будівлі магазину, хоча всіх необхідних документів на майно не виробив. Тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на будівлю магазину, що знаходиться в селі Шклинь Горохівського району по вулиці Центральній,35 загальною площею 495,8 кв.м..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сімейне життя не склалося через непорозуміння між ними та різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини між подружжям припинені, примирення між ними є неможливим, неповнолітніх дітей не мають. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Відповідач позов визнав, після надання строку на примирення проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо. Після надання строку на примирення встановлено, що сторони не помирились, наполягають на розірванні шлюбу. На підставі ст.ст. 104, 105 СК України та

Outcome: approved