Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

В листопаді 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади с.Талалївка Ніжинського району, Садівничого товариства „Супутник", в якому просив визнати за ним право власності на садовий (дачний) будинок №7, розташований в с. Хвилівка Ніжинського району на земельній ділянці розміром 0,06 га. В грудні 2008 року [PERSON] подав до суду заяву про зміну позовних вимог, які він заявив вже виключно до його колишньої дружини [PERSON], в якому просив провести заміну неналежних відповідачів - територіальної громади с.Талалаївка Ніжинського району, Садівничого товариства „Супутник", на [PERSON], та просив визнати за ним як за одним з подружжя, право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку №7, розташованого в с.Хвилівка Ніжинського району на земельній ділянці розміром 0,06 га, та визнати за ним право власності на решту - 1/2 частину вказаного садового (дачного) будинку як за стороною договору купівлі-продажу, часткове виконання якого відбулося, але нотаріально не посвідченого. При цьому позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишилась квартира, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, з виплатою йому грошової компенсації за 1/2 частину квартири, що підтверджується рішенням суду, та що вони з [PERSON] домовились про те, що садовий будиночок залишиться йому, а він виплатить Грошову компенсацію за Уг частину цього будиночка. Він своє зобов'язання виконав, і 10 квітня 2006 року виплатив [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 2500 грн. за її частику в садовому будиночку, що підтверджується розпискою, але [PERSON] свої зобов'язання не виконала, ухилалась від реєстрації будиночка в БТІ та в подальшому - від нотаріального посвідчення договору. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 20 січня 2009 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку садового будинку №7, який знаходиться в СТ „Супутник" в с.Хвилівка Ніжинського району. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 84 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору, 30 грн. витрат на ІТЗ, а всього стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 114 грн. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] залишені без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення змінити, задовольнивши повністю його позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема положень ст.220 ч.2 ЦК України. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарг . апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1977 року по 30 грудня 2003 року (а.с.5). Під час шлюбу сторони побудували садовий будинок №7, який знаходиться в Садівничому товаристві „Супутник" в с Хвилівка Ніжинського району; власником спірного садового будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], яка і була членом садівничого товариства (а.с.8-10, 12-15, 33-39, 49-51). Визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку садового будинку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 60, 70 СК України, ст.22 КпІПС України та ст.368 ЦК України, відповідно до яких, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. З таким висновком суду апеляційний суд погоджується повністю, оскільки він є законним та обгрунтованим. Проте, апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на іншу 1/2 частку спірного садового будинку з таких підстав. Як вбачається з розписки про одержання грошей від 10 квітня 2005 року, [PERSON] одержала від [PERSON] гроші в сумі 2500 грн. за 1/2 вартості будівель дачі, яка знаходиться за адресою: с Хвилівка, Ніжинський район, садівниче товариство „Супутник" (а.с.7). Справжність зазначеної розписки відповідачкою не заперечувалась. Крім того, 10.06.2006 р. [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 23442 грн. як компенсацію вартості належної йому 1/2 частки квартири, що підтверджується розпискою та нотаріально посвідченою заявою [PERSON] (а.с.52-53). Справжність зазначених документів відповідачкою також не заперечувалась. Таким чином, доведеними є посилання позивача [PERSON] на те, що належне йому та його колишній дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, а саме - садовий будиночок та квартиру вони за взаємною згодою домовились розподілити таким чином: садовий будиночок залишається [PERSON], який сплатив [PERSON] грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки цього будиночку, а квартира залишається [PERSON], яка сплатила [PERSON] грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки квартири. Згідно з ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, але такий договір має бути нотаріально посвідчений. Як вбачається з матеріалів справи, такий договір не міг бути нотаріально посвідченим на дату сплати грошової компенсації та складання розписки про одержання грошей - 10.04.2005 p., оскільки право власності на садовий будиночок не було зареєстроване в установленому законом порядку, а 18.12.2008 р. [PERSON] одержала свідоцтво про право власності на садовий будиночок на себе, зареєструвала за собою право власності в МБТІ, та відмовилась переоформити садовий будиночок на [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.71 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Оскільки [PERSON] не тільки висловила свою згоду на одержання грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на садовий будиночок, але й одержала таку грошову компенсацію від [PERSON] ще 10.04.2006 року, та враховуючи наведене вище та положення ст.. 392 Цивільного кодексу України, за [PERSON] належить визнати право власності на садовий будиночок в цілому, а не лише на 1/2 його частину. Крім того, належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, пов'язані з розглядом даної цивільної справи, а саме: держмито в суді першої інстанції - 168 грн. та в апеляційному суді - 84 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції - 30 грн., в апеляційному суді - 30 грн. та в суді касаційної інстанції - 250 грн. (а.с. 1,2,62,62, 73), а всього 562 грн.

Outcome: approved