Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду за наступними підставами: 06.07.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/07-155/144900, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 73700 грн. із строком погашення до 06.07.2013 р. та сплатою 16,5% річних за користування кредитними коштами. Відповідач зобовязався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця відповідно до встановленого графіку, але дану вимогу не виконав. Заборгованість станом на 15.02.2010 року становить 90942, 44 грн., яку у добровільному порядку відповідач відмовляється від сплати боргу, при чому він повідомлявся про наявну заборгованість та необхідність її сплатити. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність. Позов підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, у випадку неявки у судове засідання сторони відповідача. Відповідач у судове засідання неодноразово не з*явилася, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що дає суду право згідно ст. 224 ЦПК України розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечувала сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги сторони позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, по слідуючим підставам: Суд вважає встановленим, що підтверджується матеріалами справи та доказами надані сторонами у їх взаємній сукупності, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають із укладення кредитного договору, що регулюються ЦК України. Згідно ст.4 Цивільного Кодексу України (надалі ЦКУ) визначено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Ст.6 ЦКУ встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Ст.11 ЦКУ визначені підстави виникнення прав та обовязків, якими є договори та інші правочини. Цивільні обовязки повинні виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст..14 ЦКУ). Відповідно до умов кредитного договору №014/07-115/144900 від 06.07.2007 року [PERSON] був наданий строковий кредит в розмірі 73700, 00 грн. зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом на споживчі цілі строком з по 06.07.2013 року. Зазначеним Договором встановлені певні обовязки Позичальника перед Банком, щодо виконання взятих на себе зобовязань по Договору. По Договору передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Банку отриманий кредит у розмірі та порядку, встановленого цим Кредитним договором. Договором встановлені права Банку, у тому числі щодо його вимоги про дострокове повернення кредиту, у випадку невиконання або неналежного виконання з боку позичальника своїх обовязків по Договору, встановлена відповідальність сторін та забезпечення виконання зобовязань Позичальника. Даний договір був підписаний сторонами. Відповідно до розрахунку заборгованості згідно кредитного договору загальна сума заборгованості станом на 15.02.2010 року складає 90942, 44 грн., при чому 51341,25 грн.-заборгованність за кредитом, 9554, 93 грн.- заборгованність за відсотками, 15961, 85-пеня за просрочення по тілу кредиту, 14084, 41 грн- пеня за просрочення відсотків по кредиту. Відповідно до повідомлення-вимоги від 10.04.2009 року, [PERSON] повідомлявся про наявну заборгованість, запропоновано було прийняти заходи, щодо погашення виниклої заборгованості, попереджався про дострокове та примусове звернення заборгованості. Відповідно до загальних вимог ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.(ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України). Т.б. дані норми встановлюють загальні правила по розподілу між сторонами зобов*язань по доказуванню. Статтею 1054 ЦКУ встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦКУ встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст.530 ч.1 ЦКУ зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.610 ЦКУ встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст..625 ЦКУ). Суд приходить до висновку, що у судовому засіданні підтвердився факт, порушення [PERSON] умов кредитного договору та свого грошового зобовязання перед Банком, суд вважає законними вимоги Банку про дострокове предявлення вимоги про повернення кредитної заборгованості по зобовязанням взятих на себе відповідачем. У звязку із чим позовні вимоги Банку в межах заявлених вимог підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені Банком при звернені до суду по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved