Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

09 липня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Але всупереч вимогам Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп та від 22 травня 2008 року №10/рп, управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі перерахунок його пенсії за 2009 рік не здійснило. А тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання до здійснення перерахунку його пенсії згідно діючого законодавства за вказаний період. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду письмову заяву про те, що на позові наполягає, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, а також заперечення проти позову, в якому зазначено, що позивач [PERSON] має статус війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на пенсію, підвищену на 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідно до ст.7 зазначеного Закону, фінансове заперечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно листа Міністерства юстиції України №21-26-561 від 31 серпня 2007 року питання, повязане із визначенням величини мінімальної пенсії за віком, що повинна застосовуватись для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни», має бути вирішено у законодавчому порядку. Протягом 2009 року управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі при нарахуванні позивачу доплати діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач має статус дитини війни, що підтверджується пенсійним посвідченнямсерії АА №265854 (а.с.5). Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону від 18 листопада 2004 року, що набрав чинності 1 січня 2006 року) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Частиною 2 статті З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією , не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Законом України "Про Державний бюджет на 2009 рік" дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей не зупинено. Відповідно до ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет на 2009 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно - правовими актами Кабінету Міністрів України. Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни є Закон України "Про соціальний захист дітей війни». Судом встановлено, що протягом 2009 року соціальна грошова допомога позивачу [PERSON] виплачувалась в розмірі 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, а не 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено Законом. Таким чином, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щомісячної державної соціальної допомоги за період з 1 січня 2009 року відповідач у 2009 році повинен був діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Щодо розміру мінімальної пенсії за віком, з якого необхідно рахувати підвищення пенсії дітям війни у розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків. Так, ч. З ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому мінімальний розмір пенсії за віком встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Посилання відповідача на законодавчу неврегульованість питання щодо механізму виплати доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає хибними, оскільки згідно 61 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, так як Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України. затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2002 року за №121\\2001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.. 61 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, покладено на управління Пенсійного Фонду Україні в Білопільському районі, за місцем проживання останнього. Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, виходячи із наступного. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч. І ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1березня 2002 року за №121\\2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обовязок щодо призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від ЗО квітня 2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києва та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії. Отже, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України. Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин. Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно-правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань перед позивачем. Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що 19.11.2008 року позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення допомоги «Дітям війни» за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 1 січня по жовтень 2008 року та постановою Білопільського райсуду від 5 грудня 2008 року УПФ України в Білопільському районі було зобов»язано здійснити перерахунок та провести відповідні виплати [PERSON] за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 1 січня 2008 року по день винесення постанови суду, тобто 5 грудня 2008 року. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2009 року зазначену постанову Білопільського райсуду було скасовано та винесено нову постанову, якою УПФ України в Білопільському районі було зобов»язано здійснити перерахунок та провести відповідні виплати [PERSON] за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 1 січня 2008 року по день винесення постанови суду, тобто 24 липня 2009 року. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобовязати управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі здійснити перерахунок пенсії позивачу [PERSON] з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч. І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період часу з 25 липня по 31 грудня включно 2009 року, виходячи з розміру, встановленого ч. І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати недоплачених сум з урахуванням виплачених сум. Позовні вимоги [PERSON] щодо зобовязання управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у визначеній ним грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції органу, на якого законодавством покладено такі повноваження. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 51 грн. державного мита, сплаченого при зверненні з позовом до суду, а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 171 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial