Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 лютого 2010 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом, який уточнила 05 березня 2010 року, до Відкритого акціонерного товариства «Полтавський завод газорозрядних ламп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що 22 березня 2006 року між нею та відповідачем ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» було укладено договір купівлі-продажу приміщення та оформлено акт прийому-передачі. Згідно з договором відповідач передав позивачу у власність приміщення кімнати № 103 в будинку по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві. Договір не було нотаріально посвідчено та він не пройшов державної реєстрації. Також вказувала, що подавала заяву про приватизацію вищевказаної кімнати, але свідоцтво про право власності не отримала у звязку з наявністю договору купівлі-продажу. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 54-б житлового приміщення кімнати № 103 в м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 96, загальною площею 12,9 кв.м., укладений 22 березня 2006 року між нею та відповідачем ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп». В судовому засіданні позивач повністю підтирала подану нею позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» в судове засідання своїх представників не направив, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у відповідність відповідача, вказуючи, що позов визнає в повному обсязі. Треті особи до суду своїх представників не направили, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок по вул. М.Бірюзова, 96 в м. Полтаві є гуртожитком, згідно рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2003 року його було зареєстровано на праві власності за ВАТ „Полтавський завод газорозрядних ламп. Також встановлено, що 22 березня 2006 року між позивачем [PERSON] (до шлюбу Яценко) [PERSON] та відповідачем ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп» було укладено письмовий договір № 54-Б купівлі-продажу приміщення. Згідно з договором відповідач передав у власність позивача приміщення (в будинку «А-9», 1-кімната 12,9 кв.м. згідно технічного паспорту інв. № 11919, реєстровий № 7-950), загальною площею 12,9 кв.м. на 7-му поверсі, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 96, має нумерацію кімната № 103 і є частиною гуртожитку. Позивачем по справі сплачено кошти в сумі 1839,02 грн. згідно квитанції від 20 березня 2006 року № 105. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, спірний договір купівлі-продажу від 22 березня 2006 року сторонами нотаріально посвідчено не було, він не пройшов державну реєстрацію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу приміщення № 54-Б від 22 березня 2006 року не є вчиненим (укладеним) і не породжує для сторін, як для позивача, так і для відповідача, юридичних наслідків. Суд приходить до висновку, що за таким договором позивач [PERSON] не набула право власності на приміщення кімнати в гуртожитку. Згідно з нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові № 8 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 8 розяснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Оскільки згідно із статтями 210 та 640 ЦК України договір купівлі-продажу приміщення № 54-Б від 22 березня 2006 року не є вчиненим, суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для визнання недійсним договору, який не було вчинено відсутні. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed