Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

В червні 2010р. позивачі: [PERSON] (далі по тексту - позивач - 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач - 2), [PERSON] (далі по тексту - позивач - 3) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ТОВ «Віталінвестстрой» про визнання права власності: за позивачем - 1 на групу приміщень № [NUMBER] загальною площею -342,8 кв.м. (5-й поверх), що складає 30/100 від загальної площі добудови до адміністративної будівлі по [ADDRESS] ; за позивачем - 2 на групу приміщень № [NUMBER] загальною площею - 84,7 кв.м. (підвал), групу приміщень № [NUMBER] загальною площею -85,7 кв.м. (1-й поверх), групу приміщень № [NUMBER] загальною площею - 121,2 кв.м. (2-й поверх), групу приміщень № [NUMBER] загальною площею - 120,8 кв.м. (4-й поверх), що складає 36/100 від загальної площі добудови до адміністративної будівлі по [ADDRESS] ; за позивачем - 3 на групу приміщень № [NUMBER] загальною площею - 120,4 кв.м. (3-й поверх), групу приміщень № [NUMBER] загальною площею - 212,9 кв.м. (мансарда), що складає 29/100 від загальної площі добудови до адміністративної будівлі по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачі 1-3 обґрунтовували тим, що 15 серпня 2009р. між відповідачем і окремо з кожним із позивачів було укладено Інвестиційні договори на здійснення реконструкції з розширенням адмінстравтиної будівлі по [ADDRESS] (далі по тексту - Інвестиційні договори), згідно умов яких відповідач взяв на себе зобов`язання після закінчення будівельно-монтажних робіт, передати у власність інвесторів (позивачів 1-3) окремі нежитлові приміщення, а інвестори у свою чергу забезпечити відповідне фінансування об`єкту інвестування за рахунок грошових внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені даними договорами, та після завершення будівництва будинку отримати об`єкт інвестування у встановленому договорами порядку. Оскільки позивачі виконали свої зобов`язання за відповідними Інвестиційними договорами зі сплати внесків та не отримали від відповідача у передбачені строки у власність визначені нежитлові приміщення, вони були вимушені звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. В судовому засіданні представник позивача-1 та позивача-2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Позивач 3 до судового засідання подав на адресу суду письмове клопотання, з проханням здійснювати розгляд справи за його відсутності, оскільки з`явитися в судове засідання він не в змозі з поважних причин, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить суд їх задовольнити. Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, просив позовні вимоги залишити без задоволення. Зокрема, він зазначав про те, що зобов`язання з передачі у власність збудованого об`єкта інвесторам згідно укладених Інвестиційних договорів не було виконано з незалежних від нього причин, а саме: повільного виконання робіт підрядною організацію, з огляду на що, позов він вважає безпідставним та необгрунтованим. Враховуючи те, що неявка позивача-3 у судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, та з огляду на заявлене клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача-1, позивача-2, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 15 серпня 2010р. між відповідачем ТОВ «Віталінвестстрой», та кожним з позивачів - 1-3 було укладено окремі Інвестиційні договори на здійснення реконструкції з розширенням адміністративної будівлі по [ADDRESS] . Згідно п. 1.1. зазначених Інвестиційних договорів, відповідач бере на себе зобов`язання забезпечити фінансування (інвестування) в нижченаведеному обсязі реконструкції з розширенням адміністративної будівлі по [ADDRESS] і після фактичного закінчення будівельно-монтажних робіт, передати у власність інвестору окреме нежитлове приміщення, характеристики якого вказані в п. 1.3. договору, що розміщене в будинку, а інвестор зобов`язується забезпечити відповідне фінансування Об`єкту інвестування за рахунок грошових внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені даним договором, а після завершення будівництва будинку отримати об`єкт інвестування у порядку встановленому договором. Згідно п. 1.3. Інвестиційних договорів запланований строк (дата) закінчення будівельно-монтажних робіт - 1-й квартал 2010 р. (01 лютого 2010 p.). Пунктом 4.3.2. Інвестиційних договорів сторони встановили, що відповідач після завершення будівництва та проведення остаточних розрахунків щодо об`єкту інвестування, зобов`язаний передати інвестору за актом передачі-приймання об`єкт інвестування в порядку, передбаченому договором, за умови належного виконання інвестором своїх зобов`язань за даним договором у повному обсязі. У свою чергу, порядок розрахунків згідно укладених інвестиційних договорів визначено розділом 6, відповідно до змісту якого в момент їх підписання інвестор сплачує відповідну суму коштів на рахунок відповідача для виконання зобов`язань щодо оплати вартості об`єкту інвестування. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кожним з позивачів 1-3 на виконання умов Інвестиційних договорів належним чином було виконано взяті на себе зобов`язання зі сплати вартості об`єкта інвестування. Водночас, відповідач, в порушення п. 1.3. Інвестиційних договорів не передав у встановлений строк у власність позивачів відповідні приміщення. При цьому, як встановлено судом, станом на момент розгляду даної справи, відповідачем завершено будівництво об`єкту інвестування - нежитлового будинку (приміщення) по [ADDRESS] , та отримано на нього технічний паспорт від 07 квітня 2010 p., виготовлений КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (інвентаризаційна справа № 33186). Згідно з ч. 2. ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Проаналізувавши умови Інвестиційних договорів, суд дійшов висновку про їх відповідність чинному законодавству. Так, згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Відповідач згідно рішення Господарського суду м. Києва від 26 грудня 2008 р. у справі № 35/646, яке набрало законної сили, набув права власності на об`єкт незавершеного будівництва (реєстраційне посвідчення № 006445 від 10 вересня 2009 р.) - добудову до адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 566,6 кв.м., щодо якої в подальшому проводились будівельні роботи з реконструкції та розширення. Отже, укладаючи Інвестиційні договори на будівництво нежитлових приміщень, згідно умов яких відповідач мав за рахунок коштів, отриманих від позивачів 1-3, виконати роботи по реконструкції та розширенню адміністративної будівлі по [ADDRESS] , та в подальшому передати окремі їх приміщення у власність інвесторів (позивачів), - сторони діяли у межах, визначених чинним законодавством. У свою чергу, згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивачів не визнається відповідачем, з огляду на що ними вірно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності на спірне майно. Враховуючи те, що законодавець надає право особі яка створила об`єкт незавершеного будівництва на відчуження його іншій особі та наявність права у особи яка його придбала на його подальшу державну реєстрацію, тобто реєстрацію (визнання) права власності за набувачем такого майна, необхідно дійти висновку про наявність у позивачів права на звернення до суду за захистом (визнанням) права власності на об`єкт нерухомого майна та відсутністю підстав його невизнання. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачем усі будівельні роботи проводились у відповідності до проекту «Реконструкція з розширенням адміністративної будівлі по [ADDRESS] », розробленого Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом «Укрндіпроектреставрація» у 2006 р. на замовлення Підприємства Федерації професійних спілок України «Укрпрофпостач», з яким у відповідача існували договірні відносини на підставі Інвестиційного контракту від 31 травня 2005р. № 010505. Перед укладенням зазначеного інвестиційного контракту та початком розробки проекту і проведення будівельних робіт співвласниками адміністративної будівлі по [ADDRESS] , було надано згоду на реконструкцію з виконанням прибудови, що підтверджується наданими в судовому засіданні представником позивача-1 та позивача-2 документами, а саме: листом КП «Київжитлоспецексплуатація» від 08 липня 2003р. № 084/15-76, листом ВАТ «Родовід Банк» від 05 вересня 2005 р. № 10.3-11-6.6/3172, листом Спілки наукових та інженерних об`єднань України від 3О червня 2003 р. № 03-68, листом Української федерації профспілкових організацій - профспілка працівників спільних підприємств від 02 червня 2003 р. № 03/59, листом Всеукраїнської громадської організації «Товариство [PERSON] «Гуляй-Поле» від 26 жовтня 2005 р. №09-Р. При цьому, суд також враховує те, що Київською міською державною адміністрацію 14 травня 2004р. було надано Лист-дозвіл на проектні роботи № 002-368 на розробку проектної документації на реконструкцію з розширенням адміністративної будівлі на [ADDRESS] . Крім того, розробку проекту «Реконструкція з розширенням адміністративної будівлі по [ADDRESS] » було узгоджено з ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій, КП «Київавтодор», КП «Київміськсвітло», АЕК «Київенерго», ГУ МНС України в м. Києві, Управлінням ДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Позивачами також надано суду Висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 17 червня 2010 р. № 274, проведеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України», згідно якого нежитлові приміщення літ. «А» по [ADDRESS] (група приміщень 8-14) відповідають вимогам нормативної документації в галузі будівництва. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів 1, 2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 500,0 грн. і 600,0 грн., а на користь позивача 3 судовий збір у розмірі 1700,0 грн. і збір на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120,0 грн., і на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1200,0 грн. і 1100,0 грн. відповідно.

Outcome: approved