Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

Прокурор Алєшко І.В. в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, укладений 15 липня 2006 року між [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах малолітньої дочки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15 липня 2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 4 905. У звязку із визнанням вказаного договору недійсним витребувати з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати на придбання вказаної квартири. В обгрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що [PERSON], будучи позбавленим батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], без дозволу органів опіки та піклування, використавши підроблене розпорядження міського голови міста Рівне про надання дозволу на відчуження квартири, продав належну йому та неповнолітнім [PERSON] і [PERSON] квартиру № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне. Відповідно до вимог чинного законодавства вчинений [PERSON] правочин є нікчемним, а тому підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що на підставі недійсного договору було укладено інші договори по відчуженню спірного майна, то прокурор обґрунтовує необхідність в індикаційному позові, що тягне за собою витребування майна із володіння останнього набувача і виплати добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Просила позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому [PERSON] в судовому засіданні підтвердила викладені прокурором обставини і пояснила, що [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу квартири дозволу органу опіки та піклування на відчуження цієї квартири не отримував і за отриманням такого дозволу не звертався. Провівши продаж квартири, [PERSON] іншого житла не придбав, чим порушив права своїх неповнолітніх дітей. Вважає, що за таких обставин договір купівлі-продажу квартири є недійсним, та є всі підстави для витребування майна із володіння добросовісного набувача квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Заперечення проти позову не подали. Повідомлення про причини неявки від відповідачів не надійшло. Представник третьої особи Головчинецької загальноосвітньої школи-інтернат I-III ступенів для дітей-сиріт в судове засідання не зявився, до початку подав суду заяву про слухання справи за їх відсутності. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що квартира № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, на підставі та у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 1997 року та рішення Рівненського міського суду від 02 червня 2006 року (справа № 2-5948/2006р.), станом на 15 липня 2006 року належала на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і малолітній [PERSON] [INFO]. 15 липня 2006 року [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах малолітньої [PERSON]С, [PERSON]С, [PERSON]С, як продавцями, та [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 4 905. При укладенні цього договору [PERSON] надав нотаріусу, серед інших необхідних документів, розпорядження міського голови міста Рівне від 04 липня 2006 року № 1121-р «Про майно неповнолітніх та малолітніх», згідно якого [PERSON] було дозволено відчуження згаданої квартири при умові одночасної купівлі квартири № 15 у місті Здолбунові на вулиці Шкільній, 32, власниками якої [PERSON] повинен був оформити [PERSON]С, [PERSON] і [PERSON]С Вироком Рівненського міського суду від 13 червня 2008 року (справа № 1-533/2008р.) було встановлено, що надане [PERSON] нотаріусу розпорядження міського голови міста Рівне від 04 липня 2006 року № 1121-р «Про майно неповнолітніх та малолітніх» підроблене. Судом встановлено, що [PERSON], за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, вчинив підробку цього розпорядження і в подальшому використав вказаний завідомо підроблений документ при укладанні договору купівлі-продажу квартири. Вироком суду [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч,2 ст.358 КК України і засуджений до чотирьох років обмеження волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. З огляду оригіналу розпорядження міського голови міста Рівне «Про майно неповнолітніх та малолітніх» № 1121-р слідує, що воно видане 21 червня 2006 року і стосується надання дозволу [PERSON]С на відчуження квартири № 45 на вулиці Лубенській, 42 в місті Рівне, частина якої належить неповнолітньому [PERSON] підтверджується видання підробленого розпорядження міського голови під номером вказаного розпорядження. Таким чином, судом встановлено, що відчуження квартири № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, співвласниками якої були неповнолітні [PERSON]С, [PERSON] і малолітня [PERSON]С, було проведено [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування. Судом також встановлено, що після продажу квартири іншого житла, власниками якого були б неповнолітні [PERSON]С, [PERSON] і малолітня [PERSON]С, [PERSON] придбано не було. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла. Згідно ст.224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 цього Кодексу), є нікчемний. Враховуючи встановлені по справі обставини та вимоги ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 71, 203, 215, 224, 228 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вчинений [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки він вчинений з порушенням чинного законодавства, суперечить правам та інтересам неповнолітніх [PERSON]С, [PERSON] і малолітньої [PERSON] та порушує їх конституційні права на житло та власність. Крім того, недійсність цього договору прямо встановлена законом. При вирішенні спору по суті суд також враховує, що рішенням Хмельницького міського суду від 18 травня 1999 року (справа № 2-1443/1999р.) [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей - [PERSON]С, [PERSON] і [PERSON] Відповідно до вимог ст.74 КпШС України, ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, втрачає всі права, що грунтується на факті спорідненості з дитиною, відносно якої вона позбавлена батьківських прав, в тому числі, перестає бути законним представником дитини. Таким чином, [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу квартири, не мав жодних правових підстав діяти в інтересах малолітньої дочки [PERSON] та бути законним представником неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], що, на думку суду, також є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру № 212, що знаходиться на вул.. С.Крушельницької, буд. 69 в м. Рівне перереєстровувалося (крім вищезазначеного): 27 вересня 2006 року на цю квартиру було зареєстровано право приватної власності за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1811; 15 червня 2007 року на цю квартиру було зареєстровано право приватної власності за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 9893; 04 вересня 2007 року на цю квартиру зареєстровано право приватної власності за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 2779. таким чином останнім набувачем квартири є [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, в даному випадку дітей, які є власниками майна у звяжу із визнанням первинного договору купівлі-продажу недійсним від 25 липня 2006 року, не можуть бути захищені шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215. 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Таким чином, якщо добросовісний набувач придбав річ за плату, власник вправі витребувати таку річ тільки у випадках, якщо вона вибула з володіння поза його волею. Відповідно до п. 3, 4 ч. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Враховуючи, що співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], майно яких, а саме квартира вибула із їх володіння поза їх волею, на підставі підробленого розпорядження міського голови м. Рівне № 1121-р від 04 липня 2006 року, а тому враховуючи все вищенаведене позовна вимога про витребування майна із володіння [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до Відповідно до листа Верховного Суду від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину. Позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на придбання квартири у звязку із задоволенням віндикаційного позову підлягає до задоволення, таким чином з [PERSON], який є винним у недійсності правочину, на користь [PERSON] витрати на придбання квартири відповідно вартості квартири визначеної відповідно до п. 6 договору купівлі- продажу квартири укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 26 липня 2007 року, згідно якого ціна квартири складає 257550,00 гривень, еквівалент 51000,00 доларів США. Тобто сума яка підлягає до стягнення складає 51000 доларів США, що є еквівалентом на день винесення рішення 403343,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved