Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить поновити його на роботі в Хлібодарському виробничому управління житлово-комунального господарства (далі ВУЖКГ) на посаді контролера водопровідного господарства 3 розряду та стягнути з відповідача його середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що з 4.10.2007 року він працював в Хлібодарському ВУЖКГ, а з 2.11.2007 року на посаді контролера водопровідного господарства 3 розряду. 5 травня 2009 року він був ознайомлений з наказом №021 від 29.04.2009 року про звільнення з роботи згідно п.2 ст. 40 КЗпП України за невідповідність виконуваній роботі. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки ніяких зауважень йому не було, атестація не проводилась, а тому просить стягнути втрачений ним середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач на позові наполягав. При цьому пояснив, що з 14.04.2009 року знаходився в черговій відпустці, а при виході на роботу 5.05.2009 року був ознайомлений з наказом про звільнення, хоча до цього ніяких претензій до нього з приводу неналежного виконання ним своїх службових обовязків не було. З березня 2008 року працює за сумісництвом в ВАТ «Одесагаз», а з січня 2009 року одержує повну ставку, яка менше від заробітної плати, яку він одержував у ВУЖКГ. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. При цьому пояснив, що ВУЖКГ не давало згоди позивачу на роботу за сумісництвом. Вважає, що позивача звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України неправильно, він повинен був бути звільнений як сумісник оскільки працював на 2-х основних роботах. В подальшому представник відповідача неодноразово 26.04. та 25.05.2010 року в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи (а.с.95,100), про причину неявки суд в порушення вимог ч.2 ст. 77 ЦПК України не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в Хлібодарське ВУЖКГ 4.10.07 р. обхідником водопровідно-каналізаційної мережі 3 розряду, а 2.11.07 року був переведений на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.4). Згідно наказу №021 від 29.04.2009 року він був звільнений з роботи за невідповідність займаній посаді за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.11). Відповідно положень п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи. При цьому ч.2 цієї статті встановлено, що таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, а в ч.3 зазначено, що звільнення не допускається в період перебування працівника у відпустці. З пояснень позивача вбачається, що 14.04.2009 року по 4.05.2005 року включно він знаходився в черговій відпустці, а наказ про його звільнення було видано 29.04.2009 року. Ніяких зауважень з приводу неналежного виконання ним своїх службових обовязків йому зі сторони керівництва ВУЖКГ не було, інша робота йому не пропонувалась. Вказані обставини визнав в судовому засіданні і представник відповідача, який пояснив, що атестація на підприємстві не проводилась і відомості щодо невідповідності позивача займаній посаді відсутні. Вважає, що його попередник на посаді начальника ВУЖКГ [PERSON] неправильно звільнив позивача за п.2 ст.40 КЗпП України. Згідно положень ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за прпередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого органу має розглядатися у присутності працівника на якого воно винесено. В судовому засіданні встановлено, що адміністрація Хлібодарського ВУЖКГ з поданням про звільнення [PERSON] до профспілкового комітету не зверталась, а він сам на його засідання не викликався. Про це свідчить зміст протоколу №1 (а.с. 91), з якого також вбачається, що розглядалось питання про негідну поведінку [PERSON] та фальсифікацію документів, а не подання адміністрації про його звільнення в звязку з невідповідністю займаній посаді. Крім того, наказ про звільнення позивача було видано 29.04.09., а засідання профкому відбулось пізніше 4.05.09 року. Тому вказаний документ суд до уваги не приймає. Таким чином суд приходить до висновку, що позивача звільнено з роботи без законних підстав та з порушенням встановленого порядку, а тому згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України він повинен бути поновлений на роботі. Відповідно вимог ч.2 цієї ж статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.04.2008 року працює також в ВАТ «Одесагаз» (а.с.102) і його середня заробітна плата складає 1\~161 грн. (а.с.74), а середня заробітна плата в Хлібодарському ВУЖКГ за два останні місяці перед звільненням складала 1\~381 грн. 48 коп.. Оскільки в період після звільнення з ВУЖКГ позивач працював і на цей час працює в ВАТ «Одесагаз», одержує заробітну плату, яка є меншою від тієї, що він одержував в ВУЖКГ на 220 грн.48 коп. (1381грн. 48 коп.-1161грн.) Суд вважажє необхідним стягнути з відповідача не середній заробіток за час вимушеного прогулу, а різницю між його середнім заробітком в Хлібодарському ВУЖКГ та ВАТ «Одесагаз». На день постановлення рішення суду вимушений прогул складає 1 рік та 13 днів. Виходячи з того, що позовна заява розглядалась судом більше року не з вини позивача, а в звязку неодноразовою неявкою в судове засідання представника відповідача та третьої особи, суд вважажє можливим провести стягнення за весь час вимушеного прогулу. Таким чином стягнення з відповідача підлягає 2\~764 грн.06 коп., яка складається: різниця в середньому заробітку за 12 місяців 2\~645 грн.76 коп. (220 грн.х12), різниця в середньому заробітку за 13 днів 118,30 грн. ( 56 грн 30 коп 47 грн.20 коп. х 13). В іншій частині позову [PERSON] необхідно відмовити, оскільки його вимоги про стягнення всього середнього заробітку не грунтуються на законі. Позивачу також розяснюється, що в звязку з поновлення його на роботі в Хлібодарському ВУЖКГ йому необхідно оформити виконання роботи в ВАТ «Одесагаз» за сумісництвом згідно чинного законодавства, яке регулює це питання.

Outcome: partial