Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо перерахунку та виплати йому пенсії у менших розмірах, ніж передбачено ст.50 та ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ; зобовязати відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої ст..28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що він є інвалідом 3-ї групи від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Однак він отримує пенсію у розмірі, який не відповідає вищезазначеному закону. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив визнати дії [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова щодо відмови йому в перерахунку та виплаті пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобовязати [PERSON] пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова здійснити йому перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану ушкодженням здоровя у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 1.01.2005 року по 16 липня 2010 року та провести відповідні виплати. Представник відповідача [PERSON] пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що пенсія по інвалідності та додаткова пенсія позивачеві призначена законно , на підставі законів України, постанов Кабінету Міністрів України, розпоряджень, які є обов'язковими для виконання і підстав для її перерахунку немає. Крім того, порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід IIІ групи, що підтверджується посвідченням серії А № 430506 від 05 серпня 2004 року, довідкою МСЕК № 010469 та має право на пільги і компенсації, встановлені законодавством України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" / а.с.8-12,23/. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та отримує пенсію по інвалідності IIІ групи від захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 вищезазначеного Закону з 1.01.2005 року/ а.с.24-25/. Відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно з ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів 3 групи , щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Згідно з довідкою відповідача [PERSON] отримує пенсію по інвалідності IIІ групи в розмірі: 133,80 гр. з 1.01.2005 року, з 1.01.2006 року 467,00 гр., з 1.01.2008 року- 658,00 гр., з 1.04.2008 року- 673,40 гр., з 22.05.2008 року- 675 гр., 1.07.2010 року- 760,00 гр., додаткову пенсію у розмірі: 9,96 гр. з 1.01.2005 року, з 1.01.2008 року- 70,50 гр., з 1.04.2008 року- 72,15 гр., з 1.07.2008 року-72,30 гр., з 1.10.2008 року-74,70 гр., з 1.11.2009 року- 85, 95 гр. , з 1.01.2010 року- 104,25 гр., 1.04.2010 року- 105,90 гр., с 1.07.2010 року- 106,35 гр. / а.с. 24-5/. Судом встановлено, що [PERSON] виплачувалась пенсія з січня 2005 року на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанов КМУ України №1 від 3.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій на інший соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №1293 від 27.12.2005 року « Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофі» та Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а з 22.05.2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення пенсійного забезпечення громадян" / а.с.27,28/. Суд вважає, що відповідачем була виплачена позивачу основна пенсія та додаткова пенсія з 2005року в розмірах, які не відповідають нормам Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, З, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію Згідно зі ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по IIІ групах інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам IIІ групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Частиною 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р. N 231 -V встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог ч. З ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомог, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно зі ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії. За змістом абзацу третього ст. 1 вказаного Закону державні соціальні гарантії- встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог Закону України Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум -вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Визначений статтею 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених по Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 3 статті 4 Закону України Про прожитковий мінімум(в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 Про внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2005 рік), яка діє з 31 березня 2005 року, передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Законом України Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік від 19.10.2004 року № 2089-ІУ встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в сумі 332 грн. Законами України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 25.12.2005 року № 3235-ІУ, Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 року № 489-У, Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2007 року № 107-УІ , Про Державний бюджет України на 2009 рік від 26.12.2008 року №835-УІ, Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність на 2006 рік: з 1 січня -350 грн., з 1 квітня - 359 грн., з 1 жовтня - 366 грн., на 2007рік: з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн., на 2008 рік: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень, на 2009 рік -.1 січня -498гр., 1 листопада 573 гр.,2010 рік : з 1 січня- 695 гр., 1 квітня- 706 гр., 1 липня- 709 гр., 1 жовтня-723 гр., 1 грудня-734 гр.. Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по І групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по НІ групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по І групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності-120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності-110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам-70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними. Таким чином, положення п. 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28.12.2006 р. № 107-VI, втратило чинність 22 травня 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 22 травня 2008 року під час обчислення пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР та статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р. К 231-У. Відповідно до ст.54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік прожитковий мінімуму на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлений в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта Конституції України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт, який має вищу юридичну силу. Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно із ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави. Суд вважає, що дії відповідача по виплаті основної та додаткової пенсій у розмірах, які не відповідають встановленим статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є такими, що порушують конституційні права позивача на здоров'я та належний соціальний захист. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про застосування до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету від 03 січня 2008 року № 1, оскільки положення даної постанови звужують обсяг встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі вищевикладеного та встановленого, суд дійшов висновку , що позивач має право на отримання пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах встановлених чинним законодавством , а саме 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 01.01.2005р. по 31.12.2007року та з 22.05.2008 року по 16.07.2010 року. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON]ІВ. та визнати дії [PERSON] Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова щодо відмови йому в перерахунку та виплаті пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобовязати [PERSON] пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м. Харкова здійснити йому перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану ушкодженням здоровя у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 1.01.2005 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 16 липня 2010 року та провести відповідні виплати. У задоволенні позовних вимог в інший части суд вважає за необхідне відмовити. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial