Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.02.2010 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Кривбасводоканал», про стягнення моральної шкоди . В обгрунтування своїх лозових вимог позивачка посилається на те, що з 2001 р. вона працювала машиністом насосної станції 2 розряду у [PERSON] підприємстві «Кривбасводокана» (надалі КП «Кривбасводоканал»), в 2007 р. була звільнена з підприємства в звязку зі станом здоровья. 03.03.2007року при виконанні трудових відносин, із нею стався нещасний випадок, в результаті чого вона одержала тяжкі травми - відкритий оскольний перелом дистального метаеліфіза правого плеча зі зміщенням відломків, закритий вивих загальної фаланги першого пальця лівої кисті; забита рана бровної справа. Після нещасного випадку був складений [PERSON] про нещасний випадок на виробництві № 1 та [PERSON] розслідування нещасного випадку від 06.03.2007 р., в яких встановлено, що винними в причинах нещасного випадку є: начальник насосних станцій водовідведення та майстер насосних станцій. За висновками МСЕК від 27.06.2007 р. їй первинно встановлено 60 % професійної втрати працездатності в звязку з трудовим каліцтвом та признано інвалідом 3 групи. При наступному переогляді в 2008 р. було встановлено 40% втрати професійної працездатності. 24.06.2009 р. встановлено 25 % професійної втрати працездатності з наступним переоглядом 01.07.2011 р.. Позивачка вказує, що в звязку з нещасним випадком вона втратила працездатність, робоче місце, в результаті змушена переносити фізичні болі та моральні страждання, які полягають в наступному: після одержаної травми їй було зроблено операцію методом Ілізарова, в результаті вона місяць знаходилась в травматологічному відділенні 8 - ї міської лікарні; був тривалий післяопераційний період, приходилось зносити фізичні страждання, викликані проведенням щоденних процедур; апарат Ілізарова був демонтований, лише через 4 місяці, весь час вона відчувала дискомфорт, бо самостійно не могла себе обслуговувати, потребувала сторонньої допомоги. З моменту настання травми , через довготривалий стрес, вона має депресивні наслідки такі, як безсоння та постійну стурбованість. її постійно турбують болі в правому плечі та в області ліктьового суглобу, особливо біль загострюється при зміні погоди. Спричинену моральну шкоду вона оцінює в розмірі 125000 гривень та просить суд поновити строк звернення до сду з позовом, та стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] підприємства «Кривбасводоканал». У судовому засіданні позивачка [PERSON] не була присутня, про час та місце розгляду справи сповіщена належно, що підтверджено матеріалами справи. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги збільшив до 173000 гривень. При цьому послався на обставини вказані в позовній заяві, та просить при винесені рішення врахувати - що з вини підприємства - відповідача, позивачці заподіяна шкода здоровю, вона втратила 25 відсотків професійної працездатності в звязку з травмою, постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами, вказала, що наслідки отриманої травми змінили рівень її життєвої діяльності, вона змушена прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Позивачка відчуває себе неповноцінною людиною, відчуває себе тягарем в сім'ї. Вона швидко утомлюється, постійно зазнає фізичного болю і страждань, стійкий біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових суглобах. Життя для неї стало суцільним стражданням. При такому самопочутті у позивачки постійно пригнічений настрій. Через виробничу травму і наслідки всього, позивачка стала нервовою, роздратованою, запальною. Він просить суд поновити строк звернення позивачки до суду з позовом, та просить суд стягнути на користь позивачки з відповідача 125000 грн. в разунок відшкодуваня моральної шкоди. Представник відповідача - [PERSON] підприємства «Кривбасводоканал» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що згідно [PERSON] № 1 про розслідування нещасного випадку , що стався с позивачкою , причиною нещасного випадку є невиконання п. 1.10 вимог інструкції з охорони праці № 6 «Для машиністів насосних установок. Позивачка отримала ушкодження по необережності а особистої недбалості. Згідно вказаного [PERSON] було встановлено, що на КНС-27 є працювала позивачка, були безпечні умови праці. Між позивачкою та КП «Кривбасводоканал» з 2001 р. по 2007 р. існували трудові відносини. Розгляд спорів, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди відбувається за нормами, які встановлені спеціальним законодавством, а саме КЗпП України про працю. У позивачки немає підстав, що підтверджують поважність причини пропуску строку звернення до суду. Строк позовної давності може бути поновлений лише через обєктивні та незалежні від волі особи причини. [PERSON] такі причини та факти в позові не наводить. КП «Кривбасводоканал» не порушувало жодного законного права [PERSON], в звязку з цим відсутні підстави для задоволення позову. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивачка зазнала стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті отримання травми. Підприємство вважає, що позивачка не довела спричинення їй моральної шкоди. Таким чином, Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» не повинно виплачувати позивачці моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачці [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках. Згідно запису в трудовій книжці позивачки встановлено, що з 06.03.2001 р. [PERSON] працювала машиністом насосної станції 2 розряду в [PERSON] підприємстві «Кривбасводокана», від 24.06.2007 р. звільнена з підприємства в звязку з встановленням інвалідності. ( а.с. 6-10). 03.03.2007року при виконанні трудових відносин, із позивачкою стався нещасний випадок, в результаті чого вона одержала тяжкі травми: « відкритий оскольний перелом дистального метаеліфіза правого плеча зі зміщенням відломків, закритий вивих загальної фаланги першого пальця лівої кисті; забита рана бровної справа». [PERSON] про нещасний випадок на виробництві № 1 та [PERSON] розслідування нещасного випадку від 06.03.2007 р., який був складений представниками у складі: начальника насосних станцій, голови проф.. комітету, головного механіка, ведущого інженера, страхового експерту Фонду соціального страхування..., встановлено, що 03.03.2007р. о 17 год. 00 хв., «виконуючи обов'язки машиніста насосних установок, з позивачкою стався нещасний випадок», в пункті 9 [PERSON]... зазначено діагноз: відкритий оскольний перелом дистального метаеліфіза правого плеча зі зміщенням відломків, закритий вивих загальної фаланги першого пальця лівої кисті; забита рана бровної справа. Згідно пункту 10 [PERSON]... винними в причинах нещасного випадку є начальник насосних станцій водовідведення - ( не виконав п. 2.5 Посадової інструкції ); майстер насосних станцій (не дотримання п. 4 Посадової інструкції ), не здійснювали контроль за використанням монтажної пройми при виконанні роботи по заміні мастила в підшипниках насосного устаткування. Також в акті розслідування вказано, що є вина самої потерпілої, (а.с. 11-19). За висновками МСЕК від 27.06.2007 р. позивачці первинно було встановлено 60% професійної втрати працездатності в звязку з трудовим каліцтвом та признано її інвалідом 2 групи. (а.с.20). При наступному переогляді - 10.09.2008 р. встановлено 40% втрати професійної працездатності та інвалідність 3 групи. 24.06.2009 р. позивачці встановлено 25 % професійної втрати працездатності. Наступний переогляд 01.07.2011 р.. (а.с. 21,22). Згідно наданих виписних епікризів, позивачка в результаті отриманої травми, була прооперована в 8 - й міській лікарні, де їй був встановлений апарат Ілізарова, в якому вона знаходилась 6 місяців, систематично проходить стаціонарно лікування в відділенні травматології та амбулаторно лікується, за місцем проживання. [PERSON] медичних документів лікарями рекомендовано: спостереження у лікарів (травматолога та невропатолога); медикаментозне лікування; масажі; санаторно - курортне лікування (Саки, Хмельник, [PERSON]). ( а.с. 23-37). Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивачки була заподіяна шкода в звязку з травмою. В результаті позивачка втратила працездатність в розмірі 25%, неодноразово була прооперована, постійно проходить стаціонарно лікування, переносить фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками травми порушено звичайний для неї спосіб життя, вона вимушена витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачці моральну шкоду, оскільки правовідносини сторін виникли в червні 2007 р., тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 153 КЗпП України встановлено, що «Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що позивачка систематично звертається за допомогою лікарів, страждає від наслідків визваних виробничою травмою, суд вважає, причину пропуску строку звернення до суду поважною та приходить до висновку про необхідність його поновлення. Обговорюючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначила позивачка, тобто - 173000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань в звязку з травмою, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, а саме 25% втрати професійної працездатності, вказані зміни потребують від неї додаткових зусиль для організації свого життя. А також суд враховує вину підприємства в нещасному випадку, який стався з позивачкою і вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачці [PERSON] слід призначити у розмірі 20000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачці слід відмовити. Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача у справі звільнено від державного мита.

Outcome: partial