Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 13.01.1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Між ним постійно виникали сварки з різних причин, які ускладнювали взаємовідносини між ними. Вони втратили взаємопорозуміння та почуття поваги і кохання один до одного. В вересні 2003 року вони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства і з цього часу проживають окремо. Вже сім років вони не спілкуються, ніяких стосунків не підтримують. Тому просила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.01.1990 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Павлограда Павлоградського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №22 (а.с.8). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, подружні стосунки з відповідачем припинені з вересня 2003 року. З цього часу вони проживають окремо, ніяких стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають самостійним життям. З урахуванням зазначених вище положень закону та обставин по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню сплачені при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» судовий збір при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача в сумі 8 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved