Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.11.2010 року звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму строкового банківського вкладу від 29.12. 2008 року,тобто розірвати договір, укладений між ним та ТОВ «Укрпромбанк» № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал»), відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50\~000,00 гривень з 29.12.2008 року по 30.01.2010 року включно за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 22,0 % річних , а також стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами, 3% річних за користування коштами, стягнути недоотриманий прибуток як приватному підприємцю , стягнути суму з урахуванням коефіцієнту інфляції та стягнути завдану моральну шкоду в сумі 3000,00 гривень , свої позовні вимоги позивач уточнив 11.02.2010 року. 06.03.2010 року позивач , користуючись своїм правом, передбаченим законодавством та договором, звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів на нього у зв»язку з тим, що 30.01.2010 року закінчився термін договору, але він не міг своєчасно звернутися до відповідача у зв»язку з особистими обставинами. Однак, у відповіді на його заяву від 26.03.2010 року № 02-3947, банк відмовився від виконання умов договору банківського вкладу та вимог діючого законодавства з посиланням на постанову правління Національного банку України № 319 від 11.10.2008 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 29.12.2008 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») , відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50\~000,00 гривень з 29.12.2009 року по 30.01.2010 року включно за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 22,0 % річних Відповідач в особі представника за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині розірвання договору, стягнення відсотків за договором та стягнення суми депозиту , проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень, стягнення суми інфляції , стягнення 3% річних за користування коштами , стягнення недоотриманого прибутку та коштів отриманих в борг заперечував , звернувся з письмовою заявою про можливість розгляду справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення позивача ,ознайомившись з волевиявленням відповідача по справі, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 29.12.2009 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений депозитний договір № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») , відповідно до умов якого позивач передав, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 50\~000,00 гривень з 29.12.2009 року по 30.01.2010 року ,включно ,за процентною ставкою за користування вкладом в розмірі 22,0 % річних . 06.03.2010 року позивач , користуючись своїм правом, передбаченим законодавством та договором, звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу, термін якого збіг 30.01.2010 року та нарахованих процентів на нього. Однак , у відповіді на його заяву від 26.03.2010 року № 02-3947, банк відмовився від виконання умов договору банківського вкладу та вимог діючого законодавства з посиланням на постанову правління Національного банку України № 319 від 11.10.2008 року, також посилаючись на мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпочату процедуру банкрутства. На підставі розрахунку заборгованості по несплаченим відсоткам , який надано відповідачем заборгованість по відсоткам за період з 30.12.2009 року по 30.01.2010року складає 934,08 копійок. Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Абзацом\~12 ч.\~1 ст.\~2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №\~2121-III від 07.12.2000 року встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту\~1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України №\~492 від 12.11.2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №\~1172/8493 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з пунктом\~1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (далі Положення), затвердженим постановою правління Національного банку України №\~516 від 03.12.2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №\~1256/8577 вклади (депозити) поділяються на: вклади (депозити) на вимогу; строкові вклади (депозити). Абзацом 4 пункту 1.1 вказаного Положення передбачено, що вклади (депозити) на вимогу - це грошові кошти або банківські метали, що розміщені вкладниками в банках на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу вкладника або здійснення платежів за розпорядженням власника рахунку. Пункт 2 постанови правління Національного банку України № 413 від 04.12.2008 року «Про окремі питання діяльності банків», на який відповідач посилається як на підставу відмови мені у видачі суми вкладу, не містить чіткої заборони щодо здійснення банком дострокових виплат вкладу, та такі дії не заборонені діючим законодавством України. У вказаній Постанові НБУ вказує: „зобовязати банки уживати всіх необхідних заходів щодо забезпечення позитивної динаміки зростання обсягів депозитів (передусім у національній валюті України) з метою недопущення дострокового повернення коштів, розміщених вкладниками; Можна припустити, що такими заходами можуть бути надання вкладнику додаткових гарантій та послуг; надання нових більш вигідних умов договору банківського вкладу тощо. Тобто, зазначена Постанова НБУ зобовязує банки створити такі умови для вкладника, щоб останньому було вигідне подальше знаходження депозиту в цьому банку. Але відповідач всупереч цим приписам Національного Банку України, на які він сам посилається, останній час не нараховує та не виплачує відсотки по банківському вкладу, що викликає в мене обгрунтовані сумніви щодо повернення належних мені коштів взагалі та нарахованих на них відсотків зокрема, що є однією з підстав вимагати дострокового повернення вкладу. Крім того, статтею 56 Закону України «Про національний банк України» визначено виключний перелік нормативно-правових актів Національного банку України, до яких у тому числі відноситься постанова. Лист до переліку нормативно-правових актів не включено. Також того, зазначена стаття імперативно встановлює обов'язковість державної реєстрації нормативно-правових актів Національного банку в державному реєстрі Міністерства юстиції України. Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» встановлено, що нормативно-правові акти, які стосуються прав, свобод і законних інтересів громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти вступають в силу через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено більш пізній термін вступу їх в силу. Пунктом 15 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, які зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731 встановлено, що в разі відсутності державної реєстрації та офіційного оприлюднення нормативно-правовий акт є таким, що не набрав законної сили і не може застосовуватися. Постанова Національного банку України від 4 грудня 2008 р. № 413 не пройшло державну реєстрацію і не було опубліковано. Таким чином, відмова комерційного банку видати вклад на першу вимогу вкладника суперечить вимогам закону, умовам договору банківського вкладу (депозиту) і ґрунтується тільки на рекомендаціях Національного банку України, які не є нормативно-правовими актами і не мають юридичної сили. На підставі ч.2 ст.1058 ЦК України договор банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов»язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв»язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги є вимогами у спорі про захист прав споживача. Положення ч.5 ст.110 ЦПК України передбачають, що позови про захист прав споживачів можуть пред»являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за депозитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, вимоги позивача про стягнення 50\~000,00 гривень, які внесені на депозитний рахунок на підставі депозитний договору № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») від 29.12.2009 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» свідчать про наміри позивача розірвати договір, бо стягнення суми за депозитним вкладом передбачає припинення дії укладеного договору. З вищевикладеного , суд вбачає, що депозитний договір № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») від 29.12.2009 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» належить розірвати, а суму 50\~000,00 гривень належить стягнути. На підставі вимог п.1.2 депозитного договору № 1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») від 29.12.2009 року, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на грошові кошти, які вкладені в банк нараховуються та сплачуються 22 % річних, що складає згідно з розрахунку, наданого відповідачем 934,08 гривень. Стягнення відсотків провести за термін дії договору депозиту в іншій частині позовних вимог в стягненні відсотків слід відмовити, бо це непередбачено умовами укладеного договору. Стосовно позовних вимог про стягнення збитків, які завдані позивачу процесом інфляції ,суд приходить до наступного: Стосовно позовних вимог про стягнення збитків, які завдані позивачу процесом інфляції ,суд приходить до наступного: Згідно до вимог діючого законодавства України , держава повідомляє індекси споживчих цін( індекси інфляції), суд ,виходячи з достовірних відомостей про індекс інфляції станом на 31.12.2008 року та про індекс інфляції станом на 31.12.2009 року приходить до наступного : збитки, завдані інфляцією у зв»язку з невиконанням обов»язків за депозитним договором №1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») від 29.12.2008 року за період з 30.12.2008 року до часу дії договору за депозитним вкладом підлягають стягненню в розмірі 10,9% в сумі 332,70 гривень та за період з 30.01.2009року до часу постановлення рішення судом 15.06.2010 року в розмірі 50\~000,00 гривень +934,08= 50934,08 гривень :12,3%=414,09 гривень * 18 місяців =7453,62 гривень , бо індекс інфляції станом на 31.12.2009 року склав 112,3% , іншого індексу інфляції позивач не навів . Суд неодноразово розяснював учасникам процесу вимоги ст..ст..10,11,60 ЦПК України про те, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами ,суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, бо на підставі вимог п.1.2 депозитного договору №1011/0305334000045002 ( Вклад «Капітал») від 29.12.2009 року , який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на грошові кошти, які вкладені в банк нараховуються та сплачуються 22% річних саме за користування тими коштами, які позивач вклад на банківський рахунок. На підставі вимог ст.1065 ч 1 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу ,внесеного в банк і права вкладника (володільця )сертифіката на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом у банку ,який його видав. Згідно ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків ,то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. На підставі дослідження доказів по справі ,суд приходить до висновку, що позивачем невірно розтлумачена норма матеріального права, яка поширюється на їх стосунки з відповідачем, тому права на отримання 3% річних за користування грошовими коштами позивача, позивач не має, бо йому нараховані 22% річних на підставі депозитного договору. При розгляді позовних вимог щодо стягнення 12\~000,00 гривень недоотриманого прибутку ,як приватним підприємцем та отриманням коштів в борг на лікування дружини позивача , суд вважає в цій частині позовні вимоги не доведеними, бо сплата такої суми не оговорена укладеним договором між сторонами і не передбачена нормами діючого цивільного законодавства, також суд виходить з тих обставин, що позивач уклав договір з відповідачем діючи як фізична особа ,а не як фізична-особа приватний підприємець, бо як фізична особа-приватний підприємець він не має права вимагати захисту порушеного права в порядку цивільного судочинства. Згідно з вимогами п 3. ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)\~ протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Стаття 18. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоровя споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобовязань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобовязань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно вимог ст.24 Закону України « Про захист справ споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішне питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Що стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не довів суду ті обставини , що має місце причинний зв»язок між відмовою відповідача від сплати коштів за депозитним договором та станом його здоров»я на час розгляду справи судом, бо ніяких документальних підтверджень щодо погіршення стану здоров»я позивача суду надано не було. На підставі викладеного, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково . Також, у відповідності зі статтею 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у національній валюті в розмірі 1% від суми стягнення та на користь відповідача суд вважає за необхідне стягнути витрати ,понесені за інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120,00 гривень.

Outcome: partial