Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на житло, а саме на 66,66% квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 1 вересня 1999 року вона вступила у фактичні шлюбні відносини з [PERSON], з яким вели спільне господарство, проживали однією сімєю і 14 січня 2003 року зареєстрували шлюб офіційно. За час проживання, на спільні кошти вони 1 жовтня 2001 року, згідно договору купівлі-продажу, купили двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 16 листопада 2009 року [PERSON] помер і вона здійснила всі необхідні витрати на поховання чоловіка. За життя чоловік залишив заповіт, згідно якого ? частину квартири залишив їй, а іншу своїм синам відповідачам. В подальшому ж, під тиском синів, він змінив заповіт і склав інший, згідно якого квартира ділилась на всіх по 1/3 частині на кожного, гараж в авто гаражному кооперативі «Дачний» №259 залишився її сину, з причини того, що він був куплений за її гроші. У самого [PERSON] був гараж по вул.К.Цеткін м.Умані і дача, які він подарував відповідачам своїм дітям. Оскільки вони купили квартиру №35 по вул.Тищика.3, м.Умані під час спільного проживання, згідно Сімейного кодексу України вона має право на 1/2 частину придбаного майна або 50 %, а також як спадкоємець на 16,66%, тобто 66.66% квартири, а відповідачі 33,34% в спірній квартирі на двох. Тому у неї виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, просила його задовольнити та пояснила, що вона проживала разом з [PERSON] з 1999 року. В 1998 році вона вийшла на пенсію і переїхала жити в село, займалась господарством, вирощувала птицю. [PERSON] приїжджав до неї в село, розповідав що хворіє, що дружина його померла. В серпні 1999 року у неї викрали багато птиці, приїхав [PERSON] і сказав їй переходити жити до нього. Вона вирізала птицю, яка залишилася, забрала цукор, муку, все що в неї було, і пішла жити до [PERSON] Потім з міліції їй повернули 700 гривень за викрадену птицю. За ці гроші вони купили сарай за 200 гривень, потім у 2000 році зробили гараж, свідок [PERSON] дав їм браму на гараж. Потім вони справили [PERSON] 75 років. Її племінниці чоловік побудував їм гараж, розібрав стіну, скинув верх, підшпаклював, утеплили і перекрили. Вона перекрасила двері, підбили в гаражі тирсоплиту. [PERSON] був вже спокійний, ставив машину в гаражі біля дому. Все було в них добре, вони жили в цивільному шлюбі, любили один одного, жаліли. Всі гроші витрачали на ліки, бо [PERSON] хворів. Діти [PERSON] сказали йому продати квартиру, собі купити однокімнатну, а виручені гроші віддати їм. [PERSON] не хотів продавати квартиру, але сини наполягали, і він продав. Син [PERSON] приїхав забрав гроші за продану квартиру і посуд і кришталь. Вона з [PERSON] підшукували однокімнатну квартиру, вона запропонувала йому купити вдвох двокімнатну квартиру, він погодився, і вони знайшли підходящий варіант на вул. Тищика. Вона позичила 1800 доларів і вони вдвох купили квартиру. Коли вона прийшла жити до [PERSON], то в нього була трьохкімнатна квартира, на вул.Пушкіна, в дорогому районі. Сини наполягали, щоб [PERSON] продав квартиру. У нього не було коштів, щоб оплачувати комунальні послуги за оплату трьохкімнатної квартири. Гроші, виручені за трьохкімнатну квартиру він розділив, частину віддав дітям, а за іншу частину купив квартиру по Тищика, вона дала на вказану квартиру 1800 доларів, це можуть підтвердити свідки. Вона не знає чому при купівлі квартири в договір купівлі-продажу не внесли її імя. Ремонт гаража на вул.К.Цеткін, вони робили з [PERSON] вдвох, також дачний будиночок теж ремонтували. Він постійно ходив на дачу чистити сніг. З Харкова від сина до [PERSON] постійно були дзвінки, син і невістка принижували [PERSON], він навіть не хотів з ними розмовляти. Про заповіт вона взнала в 2003-2004 роках, [PERSON] їй зразу повідомив про заповіт. У 2008 році то був вже повторний заповіт, бо сини його шантажували. В червні 2008 року був зроблений помилковий заповіт, але [PERSON] передумав, сказав, тим заповітом образив її, і переробив. 16.11.2009 року [PERSON] помер. Вона з ним купували квартиру [ADDRESS] вдвох, тому вона просить позов задовольнити, і визнати за нею право власності на 66,66 % квартири [ADDRESS], а за відповідачами визнати право власності на 33,34 % вказаної квартири. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що він до батька їздив доволі часто. З 1999 року по 2001 рік він не бачив ні позивачки ні її речей в квартирі, вони познайомилися вже в 2001 році. Батько розповідав, що купив і ремонтує гараж. Коли батько продав квартиру то подзвонив і попросив приїхати допомогти йому вивезти меблі в гараж і хотів віддати гроші, виручені за квартиру. На той час батько вже купив іншу квартиру. Батько продав квартиру по вул. Пушкіна за 7500 доларів США, віддав йому з братом 2700 доларів і сказав написати про це розписку. За 1/3 частину суми, вирученої від продажу квартири, батько купив іншу квартиру на вул. Тищика. Коли він приїжджав, то позивачки частіше не було вдома. Батько віддав йому заповіт, але потім сказав що переробить його, бо заповів гаража синові позивачки. Договір купівлі-продажу квартири по вулиці Тищика укладений на батька. У 2008-2009 році він приїжджав до батька, позивачки не було вдома, і батько розповів йому, що позивачки викрала у нього розписку і бігала до адвокатів, але в неї нічого не вийшло. Батько був чесною людиною і не міг розпоряджатися чужим майном. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що їхня мати померла в 1998 році, після її смерті вони спадщину не ділили. У 2001 році брат подзвонив і повідомив його, що батько живе з позивачкою. Після того він сказав батькові, що в нього дуже погані житлові умови, а він вже привів жінку на материну спадщину. Батько сказав що продасть квартиру і дасть їм з братом частину грошей. Позивачка зверталася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю, суд відмовив їй у задоволенні заяви. Позивачка оспорює батьків заповіт, при цьому сама розповідає, що батько був дуже чесний. Батько віддав гаража синові позивачки. Батько і позивачка вступили в шлюб в 2003 році, коли ще діяв старий кодекс про шлюб і сімю. Тому він вважає позов [PERSON] безпідставним і просить відмовити в його задоволенні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони знають родину [PERSON] давно. Їм також відомо, що покійний [PERSON] після смерті дружини продав квартиру на вулиці Пушкіна, частину грошей віддав дітям і разом з позивачкою придбав двокімнатну квартиру на вулиці Тищика. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачка та [PERSON] в жовтні місяці 2001 року разом вселилися в квартиру №35 по Тищика,3, м.Умань, разом робили ремонт. Також їм відомо зі слів [PERSON], що вказану квартиру вони придбали разом. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачка та [PERSON] проживали разом з 1999 року, вони позивачці позичали гроші на придбання квартири: [PERSON]- 800 доларів США, [PERSON] 1000 доларів США, які в 2001-2002 році дочка позивачки їм їх повернула. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони знали родину [PERSON] дуже давно, оскільки проживали в одному будинку по вул.Пушкіна з самого його заселення. Бачили позивачку в дворі будинку декілька разів, ще до того, як [PERSON] продав квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] дуже добре, бо покійний [PERSON] її рідний дядько. [PERSON] був дуже матеріально забезпеченим, мав збереження, отримував добру пенсію, ліки купував по пільгах. [PERSON] мав і машину і дачу, вона завжди допомагала йому по дачі. [PERSON] не залучав кошти позивачки на придбання квартири по вул.Тищика. Коли [PERSON] продав квартиру по вул.Пушкіна, то розділив гроші, дав синам по тисячі з лишнім доларів, і одну третю залишив собі, на той час тієї суми було достатньо на придбання квартири. Квартиру по вул.Пушкіна він продав не менше чим за 7000 доларів. Коли [PERSON] шукав собі квартиру, то вони ходили вибирати квартиру разом з [PERSON], так як вони перебували в інтимних стосунках. Вона ходила до [PERSON] майже щодня. Коли він ще жив на вул. Пушкіна, то позивачка з ним не жила, вони зійшлися вже коли він жив на вул.Тищика, десь через пів року після купівлі квартири, а розписалися позивачка з [PERSON] вже через декілька років. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 3 вересня 2001 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві власності квартиру №1, що знаходиться в м.Умані, Черкаської області, по вулиці Пушкіна, будинок №12 за 17729 гривень, а згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру № 35, що знаходиться по вулиці Тищика, 3, м.Умань, Черкаської області за 8466 гривень. Згідно технічного паспорту ЧООБТІ квартира [ADDRESS], належить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року (а.с.10). Згідно заповіту складеного в м.Умані Черкаської області 25 липня 2008 року [PERSON] заповів в рівних долях кожному: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] всю належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS].(а.с.13) Як вбачається з ксерокопії паспорта позивачки [PERSON] вона зареєстрована в [INFO] з 25 квітня 2003 року, тобто після реєстрації шлюбу з [PERSON]В.(а.с.7) Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 січня 2003 року (а.с.15). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 16 листопада 2009 року в м.Умань. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 3 вересня 2001 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві власності квартиру №1, що знаходиться в м.Умані, Черкаської області, по вулиці Пушкіна, будинок №12 за 17729 гривень, а згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру № 35, що знаходиться по вулиці Тищика, 3, м.Умань, Черкаської області за 8466 гривень, тобто у покійного [PERSON] було достатньо коштів для придбання ним, спірної на даний час, квартири без залучення для цього коштів позивачки, отже судом не було здобуто доказів про те, що саме за спільні кошти позивачки та покійного [PERSON] була придбана спірна квартира, яка є спадковим майном. Крім того, позивачка, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, у позовні заяві, для підтвердження своїх позовних вимог, не ставила питання про встановлення факту проживання однією сімєю її з покійним [PERSON] без шлюбу, оскільки згідно ст.22 КпШС України(1969 року)- майно, нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно ст.6 КпШС України (1969 року) визнається тільки шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Оскільки правові відносини виникли до набрання чинності Сімейного кодексу України, посилання позивачки на вимоги ст.74 СК України є безпідставними. Також позивачка, відповідно до ст.ст.231,1257 ч.2 ЦК України, у позовні заяві, для підтвердження своїх позовних вимог, не ставила питання про визнання правочину - заповіту складеного в м.Умані Черкаської області 25 липня 2008 року згідно якого [PERSON] заповів в рівних долях кожному: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] всю належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] - недійсним. На підставі ст.ст.1220, 1222, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1254 ЦК України, ст.22 КпШС України (1969 року)

Outcome: dismissed