Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який було уточнено в процесі судового розгляду, до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дії відповідачів та зобов"язати провести перерахунок та виплатити щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2009 рік, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися йому, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Але такі виплати відповідачами не проводяться, на підставі чого він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить зобов"язати відповідачів провести перерахунок вищевказаних виплат за 2009 рік та виплатити суму в розмірі 3030 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, визнати дії відповідачів протиправними та зобов"язати відповідачів здійснити перерахунок, виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік відповідно до вимог діючого законодавства. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свої письмові пояснення щодо позову, в яких просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача Київського міського центру - в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свої письмові пояснення щодо позову, в яких просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено при розгляді справи, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ. [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується копіями посвідчень, наявними в матеріалах справи та не заперечується відповідачами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення встановлена в таких розмірах: - інвалідам 1 та 2 групи пять мінімальних заробітних плат; - інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам чотири мінімальні заробітні плати; - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат; - 3 категорії три мінімальні заробітні плати; - кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків три мінімальні заробітні плати; - евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей три мінімальні заробітні плати. Однак на підставі ст. 117 Конституції України та ст. 62, 67 вищевказаного Закону Кабінет Міністрів України видав постанову від 12.07.2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановив наступні розміри щорічної допомоги на оздоровлення: - інвалідам 1 та 2 групи 120 грн.; - учасникам ліквідації 2 категорії 100 грн.; - інвалідам 3 групи 90 грн.; - учасникам ліквідації 3 категорії, кожній дитині, яка втратила одного з батьків, евакуйованим у 1986 році, включаючи дітей 75 грн. Тобто позивачу [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щорічна допомога на оздоровлення за 2009 рік була виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, якою розмір щорічної допомоги на оздоровлення був зменшений у порівнянні з Законом, який регулює дані правовідносини. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 62 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. В ч. 1 ст. 67 вищевказаного Закону зазначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Тобто, Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Кабінет Міністрів України не уповноважено зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, в тому числі змінювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення, визначений ст. 48 даного Закону, а надано право на розяснення цього Закону. Суд не бере до уваги доводи відповідачів, викладені в письмових запереченнях, про те, що встановлення конкретних (зменшених) сум компенсацій і допомоги, допомоги на оздоровлення Кабінетом Міністрів України є виконанням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказані дії Кабінету Міністрів України не сприяють реалізації встановлених Законом прав і гарантій, а змінюють та корегують встановлені цим законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим порушують норми Закону, оскільки в ст. 71 чітко встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які приймаються Верховною Радою України. Таким чином, суд вважає, що здійснення виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, не є правомірним, оскільки не відповідає нормам законів України та Конституції України, як основного закону держави. До того ж, відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються зокрема основи соціального захисту, а в ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, і право делегувати свої повноваження іншим державним органам парламенту Конституцією України не надано. А Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який саме здійснює виплату щорічної допомоги на оздоровлення був вимушений здійснити виплату відповідно до нарахувань, здійснених Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянського району в м.Києві. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved