Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що починаючи з квітня 1990 року [PERSON] проживала однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в його двокімнатній квартирі №5, корпус 1, будинок №49 по вулиці Васильківській в місті Києві. На початку травня 1990 року [PERSON] завагітніла від [PERSON] і 30.01.1991 року народила дитину [PERSON] (позивача). 14.03.1991року [PERSON] зареєструвала народження сина у Дніпровському районному міста Києва відділенні ЗАГСу. Ім"я та по-батькові вина у Книзі реєстрації народжень було записано у відповідності з ч.1 ст.135 СК України за вказівкою [PERSON], оскільки в той день [PERSON] до ЗАГСу не прийшов через зловживання спиртними напоями з приводу народження сина. [PERSON] та [PERSON] проживали в одній квартирі та вели спільне господарство приблизно на протязі року, але через постійне зловживання [PERSON] спиртними напоями [PERSON] з сином змушена була переїхати на квартиру до своїх батьків. [PERSON] завжди визнавав [PERSON] (позивача) своїм сином, він особисто водив сина до дитячого садочка та забирав його звідти, сплачував рахунки за дитсадок. [PERSON] з сином [PERSON] часто бували в гостях у [PERSON] в його квартирі, а він приходив в гості до них. Син та батько також постійно підтримували між собою зв"язок по телефону. [PERSON] висловлював неодноразово бажання подати до органу реєстрації актів цивільного стану офіційну заяву про визнання свого батьківства, однак, не встиг цього зробити і 12.02.2007 року у віці 43 років помер від церозу печінки. Встановлення факту батьківства необхідно для визнання за позивачем права власності на майно покійного батька в порядку спадкування за законом. Після смерті [PERSON] в Другій Київській нотаріальній конторі було заведено спадкову справу. На спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири №5, корпус 1, будинок №49 по вулиці Васильківській в місті Києві, однокімнатної квартири [ADDRESS] та інше, претендують спадкоємиці третьої черги, дві тітки покійного відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не визнають право позивача на спадщину. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали свої уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити, підтримали викладені в позові обставини та факти. Зустрічний позов не визнали. Пояснили, що відповідачами не надано жодного доказу на спростування того, що [PERSON] є сином померлого. Просили врахувати висновки експертиз, що містяться в матеріалах справи, покази свідків з їх сторони, роздруківку телефонних дзвінків. Зазначили, що бажали провести ще одну експертизу, однак її не можливо зробити у зв"язку з тим, що відповідачі не поховали [PERSON] за християнським обрядом, а віддали тіло на кремацію. На їх думку, це було зроблено відповідачами спеціально, що не можливо було провести експертизу. Також просили врахувати, що покази свідків зі сторони відповідачів суперечливі. Сам позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] називав його сином, а він його батьком. Він водив його в дитячий садок, забирав звідти, водив на спортивні секції, надавав кошти. Він ходив з батьком [PERSON] до тітки останнього відповідачки [PERSON], було йому тоді років 10-11, чого туди ходили не пам"ятає, запам"ятав тільки, що і тітки була собака. Зазначив, що майже щодня вони розмовляли з батьком по телефону. Батько казав, що бажає дати йому своє прізвище, в 16 років при отриманні паспорту. В період, який він пам"ятає після свого народження, він жив з мамою і бабусею, у батька часто бував, і останній часто приходив до них. До родичів батька не їздив, бо не знав їх, батько з ними не знайомив. Діда батька [PERSON] пам"ятає. Ніколи не бачив у батька відповідачок. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що 12.02.2007 року помер її племінник - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 13.02.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 3140. Після смерті [PERSON] залишилось майно, яке складається з: квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого і посвідченого державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON] 02.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-1552; квартири № 5 у будинку № 49 корпус 1 по вул. Васильківській у місті Києві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 28.04.1999 року Державної адміністрацією Московського району міста Києва згідно з Розпорядженням (наказом) від 28.04.1999 р. №21930. Спадкоємцями [PERSON] є його тітки: [PERSON] та [PERSON], інших живих родичів на день його смерті не було. Звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона отримала Довідку від 27.07.2007 року про неможливість видачі свідоцтва про спадщину за відсутності свідоцтва про народження матері померлого [PERSON] (рідної сестри [PERSON]П.) -[PERSON], яка померла 26 08.1983 року. У зв'язку з цим їй було необхідно встановити факт родинних відносин з її племінником - померлим [PERSON], для видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] (до заміжжя [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серія ІУ-УР № 0931731, виданим Московським бюро ЗАГСу міста Києва 28.08.1963 року, актовий запис № 1983. Батько [PERSON] - [PERSON] помер 19.12.2002 року (свідоцтво про смерть серія 1-БК №419866). Матір [PERSON] - [PERSON] померла 26.08.1983 року (свідоцтво про смерть серія 11 1-БК №271163). Крім [PERSON] Борисоваича у [PERSON] та [PERSON] (до заміжжя [PERSON]) [PERSON] був син [PERSON], який помер 12.08.1992 року (свідоцтво про смерть серія 1У-БК №473541). Таким чином, на 12.02.2007 року, день смерті [PERSON], спадкоємців першої і другої черги не було. Вона, [PERSON], до заміжжя мала прізвище [PERSON], народилася 01.10.1952 року у с.Високе Борзнянського району Чернігівської області, її батьками записані: батько - Прокоп, мати - [PERSON]. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], батька [PERSON]. Матір [PERSON] - [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] є її сестрою по материнській лінії. В сім'ї її називали Галею, Галиною. [PERSON] (до заміжжя [PERSON]) [PERSON] народилася у с.Бутівка Сосницького району Чернігівської області 05.07.1938 року від шлюбу її матері [PERSON] та [PERSON] (Сави). Звернувшись до відділу РАЦСу ГУЮ у Чернігівській області, вона отримала повідомлення № 1194/04-40 від 17.09.2007 року про те, що в архіві вказаного відділу актового запису про народження на гр. [PERSON] за с.Бондарівка Сосницького району Чернігівської області за 1938 рік не виявлено. Книги реєстрації актів про народження за 1935-1941 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково, по поновлених актовий запис відсутній. Відділом РАЦСу ГУЮ у Чернігівській області нею отримано також повідомлення № 682/04-40 від 04.06.2007 року про те, що в архіві вказаного відділу актового запису про народження на гр. [PERSON] за с. Бутівка Сосницького району Чернігівської області за 1938 рік не виявлено. Книги реєстрації актів про народження за 1935-1941 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково, по поновлених актовий запис відсутній. Відносини між її сім'єю, сім'єю її сестри - [PERSON] та сім'єю рідної сестри чоловіка [PERSON] - [PERSON] - були постійними, теплими, дружніми, ніколи не переривалися і тривають досі з тими членами родини, які на даний час залишилися живими. Відносини між ними були настільки тісними, що вона разом з членами сім'ї [PERSON] - його дружиною, її сестрою [PERSON], дітьми останньої - [PERSON] та [PERSON] - отримувала ордер № Г 153671 від 11.03.1971 року на квартиру [ADDRESS] і проживала разом з ними у цій квартирі, її зазначено як дочку. Потім вказану квартиру розміняли на дві - квартиру [ADDRESS] і квартиру № 5 у будинку № 49 корпус 1 по вулиці Васильківській у місті Києві, які на даний час є спадковим майном померлого [PERSON]. Вона не була прописана при розміні квартир у зв'язку з тим, що на час розміну вже вийшла заміж і проживала разом з чоловіком за іншою адресою. Але факт отримання ордера на квартиру і на неї та проживання у ній до її заміжжя - підтверджує факт родинних відносин між нею і родиною [PERSON]. Факт їх родинних відносин та тісних зв'язків підтверджуються також фотографіями за тривалий період часу, на яких зазначено, що вони подаровані Галиною (матір'ю [PERSON]) сестрі [PERSON] (тобто їй позивачці), на них сфотографовані члени родини [PERSON] та [PERSON], сфотографована також і вона, як член родини. Те, що вона, [PERSON], являється рідною сестрою [PERSON], а померлий [PERSON] є її племінником: можуть підтвердити свідки. Саме на підставі наданих нею до суду доказів була задоволена її заява про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] ([PERSON]) [PERSON], яка померла 26.08.1983 року, як рідними сестрами. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2008 року не вступило в силу у зв'язку з тим, що виник спір про право на спадщину, тому даний спір повинен розглядатись за правилами позовного провадження. Після смерті [PERSON] вона та [PERSON] за свій рахунок похоронили свого племінника, підзахоронення було проведено за місцем поховання його матері на Лісовому кладовищі. Крім їх сімей ніяких інших осіб, які заявили б про те, що хтось з них є родичем померлого [PERSON], не було За могилою племінника [PERSON] ніхто, крім них, не наглядав. За спадковим майном, а саме за вказаними квартирами наглядали вона та друга тітка померлого - [PERSON] Про це свідчать Договір № 3114-И від 10.05.2007 року на виконання монтажних робіт, Договір № 10407/0231 від 10.05.2007 року про надання послуг по технічному обслуговуванню і ремонту системи обмеженості доступу, а також квитанції про оплату комунальних послуг після смерті племінника в обох квартирах. Приблизно в квітні 2008 року (після одного з судових засідань) представники [PERSON], про якого як до смерті [PERSON], так і після його смерті на протязі кількох місяців ніхто ніколи не чув, не бачив, як і про його матір [PERSON], незаконно поміняли замки в обох квартирах, поселили туди невідомих осіб і створили перешкоди для неї і [PERSON] у доступі до квартир. Через чотири місяці після смерті [PERSON] до Другої київської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його батька - [PERSON]. При подачі заяви [PERSON] доказів родинних відносин з померлим не надав.12.03.2008 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Дане рішення було скасовано, справа передана на новий розгляд до того ж суду, оскільки виник спір про право на спадкове майно. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], виданого 14.03.1991 року, реєстраційний запис про народження № 579, його батьком вказаний [PERSON], українець, матір'ю вказана [PERSON]. На момент народження [PERSON] діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України. На момент смерті [PERSON] і звернення до суду [PERSON] діяв Сімейний кодекс України. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до І січня 2004 року, застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання і ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання та утримання ними дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на підставі належних доказів та допустимих засобів доказування. За все своє життя її племінник [PERSON] ніколи не розказував ні їй, ні другій тітці - [PERSON] та членам їх сімей про те, що у нього є жінка, з якою він співмешкав або співмешкає, а також про те, що у нього будь-коли були від будь-якої жінки діти. [PERSON] ніколи не повідомляв ні свого брата [PERSON], ні свого батька [PERSON] про те, що у нього начебто є син від [PERSON], чи від будь-якої іншої жінки. Ні брат [PERSON], який помер 12.08.1992 року, ні батько [PERSON], який помер 19.12.2002 року, жодного разу не повідомляли членів родини про те, що їм відомо про існування дітей від [PERSON]. [PERSON] ніколи не приходила в гості до [PERSON] на родинні св"ята, не зверталась до суду з заявою про призначення аліментів, про визнання батьківства за [PERSON], не писала листів та листівок з поздоровленнями з днями народження тощо. В їх родинах немає жодної фотографії, яка підтверджувала б наявність у [PERSON] дружини та сина. Буваючи постійно у гостях у свого племінника, в тому числі і в 90-х роках 20 століття, підтримуючи з ним постійні зв'язки, ні вона, ні інші члени родини не бачили у нього в квартирі будь-яких речей, які свідчили б про проживання разом з ним будь-якої особи з малолітньою чи неповнолітньою дитиною. [PERSON] залишив документи на спадкове майно, а також ключі від квартири їй - [PERSON], при цьому також не повідомляв, що у нього, крім тіток (її і [PERSON]О.), є будь-які близькі родичі, в тому числі син. Відсутність [PERSON] та його матері [PERSON] на похоронах, неприйняття участі у похороні [PERSON], а також звернення до нотаріальної контори через чотири місяці після смерті [PERSON] - також свідчить про відсутність будь-яких зв'язків між небіжчиком і родиною [PERSON]. Вважала, що при даних обставинах право на спадщину за законом після померлого [PERSON] мають тільки вона - [PERSON] і [PERSON] Зазначила, що [PERSON] не являється сином [PERSON], оскільки немає і не надано до суду доказів, які достовірно підтверджують визнання [PERSON] батьківства, спільне проживання і ведення спільного господарства [PERSON] та матір'ю дитини [PERSON] до її народження, спільне виховання та утримання ними дитини. В судовому засіданні [PERSON] та її представник просили відмовити в позовних вимогах [PERSON], а їх позовні вимоги просили задовольнити. [PERSON] не заперечувала того, що [PERSON] якось заїжджав до неї з хлопцем, говорив, що він з ним товаришує. Зазначила, що їй відомо, що [PERSON] спілкувався з якимось хлопцем, який до нього прибігав, але ніколи не було розмов про те, що це його син. Пояснила, що в 90-91 роках вона приїжджала десь 1 раз в 2-3 місяці до [PERSON], який жив разом зі своїм батьком [PERSON] Ніколи там ніяких жінок, маленьких дітей, дитячих речей не бачила. Зазначила і те, що вона ходила в лікарню до [PERSON] 1 раз, який віддав їй ключі від квартири. Про смерть [PERSON] їй повідомили з лікарні по телефону. З лікарями до смерті [PERSON] вона не говорила, після смерті лікар віддав їй речі. [PERSON] вона та інші родичі, робили кремацію, так як не було місця. На фотографіях, долучених до справи, є [PERSON], що за дитина з ним не знає. Відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги [PERSON], просила відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити та підтвердила, що [PERSON] є сестрою [PERSON] Пояснила, що мати позивача [PERSON] за 16 років могла встановити батьківство. Стверджує, що її племінник [PERSON] не мав сина, [PERSON] не його син. Вона є тіткою та хрещеною матір"ю [PERSON], ніколи не чула про наявність у нього сина, не бачила ніякого сина. Він ніколи не привозив дитину в село ні до неї, ні до баби. [PERSON] проживав зі своїм батьком [PERSON] на вулиці Васильківській в 1990-1991 роках, вона до них приїжджала дуже часто, привозила їм продукти, ніяких жінок, дітей там не було. [PERSON] ніколи не говорив як про наявність у нього сина, так і про наявність жінки. Кремацію [PERSON] робили, так як не було місця поховати. Підтвердила, що на фотографіях, долучених до справи, є [PERSON], що з ним за дитина не відомо. Представник відповідачів зазначив, що мати позивача [PERSON] мала 16 років щоб встановити батьківство, але цього не робила. Просив врахувати покази їх свідків, які часто бували в сім"ї [PERSON] та його батька, які казали, що жіночої руки, дитячих речей в квартирі не було. Зазначив, що вимога позивача викладена не у відповідності з законодавством, що діяло на той час. Враховуючи викладене, та те, що відсутні докази до основних позовних вимог, просив в основному позові відмовити, а зустрічний задовольнити. Третя особа - Головне управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з"явилася, надали суду письмові пояснення по справі та просили слухати дану справу у відсутності їх представника. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, медичну картку №1622, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що згідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 27.03.2008 року, в місті Києві 30.01.1991 року народився [PERSON], батьками якого записані: мати - [PERSON], батько [PERSON] (а.с.7). Дане свідоцтво було видане на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2008 року (а.с.92), яке в подальшому було скасоване. На прізвище "Травінський" [PERSON] отримав паспорт (а.с.90). Згідно до свідоцтва про народження, виданого 14.03.1991 року, в місті Києві 30.01.1991 року народився [PERSON], батьками якого записані: мати - [PERSON], батько [PERSON] (а.с.74). Встановлено, що в даному свідоцтві запис про батька дитини зроблено на підставі ст.55 КпШС України. З наданих до справи копій свідоцтв встановлено, що 14.10.1987 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Даний шлюб було розірвано в органах РАГСу 13.03.1990 року. Таким чином, дитина [PERSON] народилася у [PERSON] в період, коли остання в зареєстрованому шлюбі не перебувала, і народилася більше ніж чим через 10 місяців після розірвання шлюбу з [PERSON] Доказів того, що існує особа "Дубей Олександр Борисович", який записано в свідоцтві про народження в 1991 році батьком дитини, суду не було надано. Відповідно до ст.55 КпШС України при народжені дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім"я, по-батькові та національність батька дитини записується за її вказівкою. Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір"ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Враховуючи те, що дитина народилася в 1991 році, при вирішенні цього питання має бути враховано вимоги ст. 53 КпШС України, який діяв на той час, а саме: суд має брати до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір"ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ним дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 12.02.2007 року. По даній справі встановлено та підтверджено показами свідків зі сторони позивача [PERSON] [PERSON] (сусідки по вулиці Васильківській), [PERSON] та [PERSON] (сусідок по Березняках), що його мати та [PERSON] в 1990-1991 роках проживали разом, однією сім"єю. Покази даних свідків судом приймаються до уваги, так як вони є послідовні, не суперечать один одному та поясненням сторони позивача. Покази свідків зі сторони відповідачів [PERSON], [PERSON] не можуть бути враховані судом, так як при співставленні цих показів, слідує, що кожен день у [PERSON] (померлого) та його батька [PERSON] (померлого) в квартирі по вулиці Васильківській в місті Києві, в період 1990-1991 років були дані свідки, які жодного разу не бачили когось, крім вказаних [PERSON], не відчувалася наявність жіночої руки в квартирі, при тому, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] пояснювали в суді, що в цей же період дуже часто бували в квартирі [PERSON], готували їжу, прибирали. Судом не може бути визнано як доказ того, що позивач [PERSON] не є сином [PERSON], пояснення відповідачів стосовно того, що вони ніколи не бачили [PERSON] в своїх сім"ях, на св"ятах, що [PERSON] ніколи не казав, що має сина. Приймаються до уваги пояснення відповідачки [PERSON], яка пояснювала, що [PERSON] приходив до неї з хлопцем, дані пояснення співпадають з поясненнями [PERSON]. Враховуються і її пояснення стосовно того, що їй було відомо про спілкування [PERSON] з якимось хлопцем, який до нього приходив. Не можуть бути враховані і показі свідків зі сторони відповідачів - [PERSON], [PERSON], так як їх відомості про те, що [PERSON] не говорив їм про наявність у нього сина, що останній казав, що не бажає мати дітей не є доказом того, що позивач [PERSON] не є сином [PERSON] Крім того, покази свідка [PERSON], яка повідомляла, що була в дуже дружніх стосунках з померлим [PERSON], їй відомо навіть про інтимні подробиці життя останнього, судом взагалі не можуть бути враховано, так як даний свідок навіть рік смерті [PERSON] не знає. Крім того, всі свідки зі сторони відповідачів є друзями чи знайомими померлих [PERSON] та його батька. Свідки зі сторони позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили те, що [PERSON] називав [PERSON] батьком, а останній [PERSON] сином, що [PERSON] піклувався сином [PERSON], спілкувався з ним, вони ходили один до одного в гості. Крім вказаного вище, суд приймаються до уваги наступні докази: Висновок експерта №454/8 (а.с.218-220), яким встановлено, що батьківство [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], народженої у [PERSON], не виключається. Висновок № 2908/10-17 портретного експертного дослідження (а.с.240-251), яким встановлено, що на наданих фотокартках зображена одна і та ж особа. Додані до справи фотознімки, які були досліджені і вказаною експертизою, містять зображення позивача [PERSON] у різному віці (встановлено дослідженням) та є зображення померлого [PERSON] (підтверджено родичами відповідачками, свідком). Судом враховується і надана роздруківка кількості та тривалості телефонних розмов між абонентами тел.553-56-67 та тел. 553-79-87 (а.с.254-266). Номери даних телефонів належать матері позивача [PERSON], з якою жив останній, та померлому [PERSON], що підтвердили сторони в суді. Дана роздруківка за три роки 2004-2006 роки, з неї слідує, що дуже часто в указаний період відбувалися телефонні розмови по вказаних телефонах, і були ці розмови тривалі. Враховується і медична карточка [PERSON], витребувана судом, в якій є запис про осіб, з якими можливо зв"язуватися при необхідності, їх телефони. Серед цих записів є дані про сина [PERSON], тел.553-56-67, та тітки [PERSON] з домашнім та робочим номером телефону. Судом приймається до уваги і те, що сторона позивача мала бажання провести ще одну експертизу на визначення батьківства, але її неможливо зробити, так як тіло [PERSON] було віддано відповідачками кремації. Враховується і те, що [PERSON] записала в свідоцтві про народження в 1991 році по-батькові дитину [PERSON] "Олександрович", тобто за іменем [PERSON] Судом враховуються і покази свідків зі сторони позивача [PERSON] сестри-господарки [PERSON], медсестри [PERSON], лікаря [PERSON], які працюють у лікарні, де лежав та де помер [PERSON] З показів даних свідків слідує, що вони бачили в лікарні позивача [PERSON], який відвідував батька [PERSON] Лікар [PERSON] підтвердив, що медичну картку хворого заповнював він, запис про сина [PERSON] та його телефон робив також він. Таким чином, всі вищевикладені обставини, факти, докази свідчать про те, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON]. Стосовно зустрічного позову суд приходить до наступного. Відповідно до ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Одним із таких фактів є встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. [PERSON] надала до справи докази документи особисті та про народження, одруження, смерть своїх родичів, фотокартки, письмові пояснення осіб, що надавалися до іншої справи, які в сукупності дають підстави для задоволення її вимоги про встановлення факту родинних відносин, а саме, що вона є рідною сестрою [PERSON] ([PERSON]) [PERSON]. Встановлено, що неможливо встановити даний факт іншим порядком, крім судового, частина документів за минуле сторіччя не збереглася в архівах. Стосовно інших зустрічних позовних вимог суд приходить до висновку, враховуючи викладене вище, що вони є безпідставні. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. З копії спадкової справи, інших документів встановлено, що спадковим майном померлого [PERSON] є: квартира [ADDRESS], яка належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.10.2003 року, та квартира № 5, в будинку № 49, корпус 1, по вулиці Васильківській, у місті Києві, яка належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.04.1999 року (а.с.130, 131). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом входять діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив та батьки. Виходячи з того, що по даній справі встановлено та підтверджено свідоцтвами, що батьки спадкодавця [PERSON] померли, що в шлюбі на час смерті він не перебував, слідує, що єдиним спадкоємцем першої черги є його син [PERSON]. [PERSON] є спадкоємицею третьої черги. Однак, виходячи з вимог ст.1258 ЦК України, при наявності спадкоємця першої черги [PERSON] сина померлого, вона не має право на спадкування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: partial