Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

В жовтні 2007 року [PERSON] і [PERSON] звернулись із позовом, в грудні 2007 та в березні 2010 року доповнили і уточнили позовні вимоги до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні проходом шириною 1,0 метр, від цегляного стовпа огорожі по вулиці Хутірська,5А до хвіртки по вулиці Хутірська,3 міста Рівне, для користування земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], які є суміжними із земельною ділянкою відповідача [PERSON], зобов'язання [PERSON] до встановлення огорожі на всю довжину проходу на межі проходу шириною 1,0 метр і земельної ділянки по вулиці Хутірська, 6 в місті Рівне, зобов'язання приведення належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,16 на за адресою Хутірська, ЗА в місті Рівне в придатний для обробітку стан, стягнення завданої шкоди на користь [PERSON] коштів на суму 50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та на суму 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] коштів на суму 50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та на суму 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві зазначали, що Рішенням Рівненського міського суду від 06.11.2006 року задоволено їх позов до відповідача про захист прав землекористувачів, якого зобов'язано провести демонтаж частини огорожі шириною 1,0 метр, від цегляного стовпа огорожі по вулиці Хутірська,5А до хвіртки по вулиці Хутірська,3 міста Рівне. Після вступу рішення в законну силу було проведене примусове виконання судового рішення, на пропозицію державного виконавця відповідач [PERSON] відмовився від виконання робіт, і роботи по знесенню частини огорожі вони виконали своїми силами, вартість яких оцінюють на 100 грн. Після демонтування частини огорожі були встановлені кілки по ширині проходу на 1 м. від цегляного стовпа та розпочаті роботи по влаштуванню проходу, на що відповідач вчинив протидію, за що 08.09.2007 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 186 КпАП України, та продовжує чинити перешкоди в користуванні переходом; при цьому принижує честь і гідність, погрожує розправою, фізичним знищенням, своїми протиправними діями завдає суттєвих душевних страждань, чим заподіяна моральна шкода, яку вони оцінюють в розмірі 1000 грн. для кожного. Оскільки зі сторони землекористування [PERSON] встановлена фундаментальна з блоків огорожа, а зі сторони [PERSON] така огорожа відсутня, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи №45 від 09.03.2006 року, виникла необхідність у встановленні такої з метою припинення подальших конфліктів і перешкод з боку [PERSON] Відповідно до ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права. В 2009 році в результаті протиправних дій [PERSON] позивачка [PERSON] не мала доступу до належної їй на праві власності земельної ділянки, внаслідок чого ділянка не була оброблена, поросла бур'янами, у цьому зв'язку вона зазнала значних матеріальних збитків і додаткової моральної шкоди, яку оцінює на п'ять тисяч гривень. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву суду не надано. Позивачі повністю підтримали позовні вимоги в судовому засіданні. Додатково пояснили, що внаслідок неправомірними діями відповідача з моменту придбання ним частини будинку в 2003 році сьомий рік порушуються їх інтереси та можливість нормального доступу і користування належними земельними ділянками. Рішення суду першої інстанції від 06.11.2006 року, яке вступило в законну силу, вони вимушені виконувати власними силами і за власний рахунок, вартість робіт оцінюють на 100 грн. Після влаштування ними з державним виконавцем проходу через огорожу така знову самовільно була перекрита відповідачем, який зводить самовільне будівництво. Внаслідок чого [PERSON] не має можливості нормального користування своєю земельною ділянкою, доступ шляхом проходу на таку в обхід на великі відстані, приблизно за 500 м., а [PERSON] по вині відповідача протягом 2009-2010 року взагалі позбавлена користування і доступу до належної їй земельної ділянки площею 0,16 га, внаслідок чого земельна ділянка прийшла в непридатний для використання стан без додаткового її обробітку і приведення в належний стан, а вона вимушена купувати всі необхідні овочі. Звернення до правоохоронних органів не дало позитивних результатів. Протиправними діями? відповідача завдані моральні страждання, які виражаються в порушенні здійснення права власності і користування земельними ділянками, у цьому зв'язку незручностями, нервовими потрясіннями, переживаннями у зв'язку із діями по виживанню їх відповідачем в такий спосіб, втратами часу і коштів у зв'язку із вирішенням таких питань в судовому порядку. Просять з урахуванням наданих доказів задоволити позовні вимоги в повному обсязі, як обгрунтовані і правомірні. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час і місце судового розгляду цивільної справи через оголошення в пресі в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв суду не надав. Суд за згодою позивачів прийшов до висновку про доцільність розгляду справи буз участі відповідача на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-228 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, згідно наданої суду заяви просить розглянути справу в її відсутність. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Безспірно встановлено, що позивачі та відповідач [PERSON] є власниками і користувачами земельних ділянок по вулиці Хутірській, 1,2,3 в місті Рівне. У відповідності до положень ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, зобов'язані не використовувати земельні ділянки способом, які не дозволяють власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. У відповідності до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або земле користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Встановлено, на підставі рішення Рівненського міського суду №2-237/2006 від 06.11.2006 року, що є можливість відновлення проїзду до огородів [PERSON] та [PERSON] при умові встановлення межі земельної ділянки №3 по існувавшій раніше огорожі шириною 1,0 метр з умовою демонтажу частини огорожі шириною 1,0 метр від цегляного стовпа огорожі по вулиці Хутірська,5 до хвіртки по вулиці Хутірська,3 м. Рівне, у цьому зв'язку рішенням суду відновлені межі між земельними ділянками з відновленням проходу, відповідача [PERSON] зобов'язано провести демонтаж вказаної частини огорожі. Вказане рішення суду вступило в законну силу та виконане, відповідно до пакту державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції [PERSON] від 29.08.2008 року, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] відмовився виконувати рішення суду та підписати акт, позивачі погодились його виконати, огорожа була знята. У відповідності до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, або особі, щодо яких встановлені ці обставини. Сукупністю досліджених наданих позивачами доказів, в тому числі поясненнями сторони позивача, постановою Рівненського МВ УМВС України в Рівненської області від 08.09.2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON] по заяві [PERSON], проведення з ним бесіди профілактичного характеру зі вказівкою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 186 КпАП України, самоуправство, наданими фотознімками проїзду до огородів [PERSON] та [PERSON], підтверджується із достовірністю перешкоди з боку відповідача в користуванні встановленим судовим рішенням проходом для позивачів, чим чиняться перешкоди в нормальному доступі та користуванні позивачами земельними ділянками, що є суміжними із ділянкою відповідача. Відповідачем не надано і на підставі наявних в справі доказів судом не встановлено правових підстав для відновлення демонтованої частини огорожі [PERSON], користування ділянкою шириною 1,0 метр від цегляного стовпа огорожі по вулиці Хутірська,5 до хвіртки по вулиці Хутірська,3 м. Рівне, яка визначена для проїзду на земельні ділянки позивачів, або створення перешкод в його користуванні для позивачів, оскільки цим же рішенням Рівненського міського суду №2-237/2006 від 06.11.2006 року встановлені межі земельної ділянки №3 по вул. Хутірській з відновленням проходу та запропоновано Рівненській міській раді надати [PERSON] земельну ділянку по вулиці Хутірській,3 в м. Рівне у власність та в оренду без урахування площі проїзду на межі будинковолодіння №5-А та №3 по вулиці Хутірській в м. Рівне. На підставі наведеного, вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] в частині зобов'язання відповідача до нечинення перешкод в користуванні проходом шириною 1,0 метр, від цегляного стовпа огорожі по вулиці Хутірська,5А до хвіртки по вулиці Хутірська,3 міста Рівне, для користування земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], які є суміжними із земельною ділянкою відповідача [PERSON], а також стягнення матеріального збитку на суму по 50 грн. кожному позивачу, завданих виконанням робіт по демонтажу частини огорожі про виконанні судового рішення за власний рахунок та власними силами, суд вважає обгрунтованими, доведеними, такими що підлягають до задоволення. Вимоги позивачів в частині зобов'язання [PERSON] до встановлення огорожі на всю довжину близько 21 метра, від хвірточки [PERSON] до городів позивачів, вищевказаного проходу на межі проходу шириною 1,0 метр і земельної ділянки по вулиці Хутірська, 6 в місті Рівне, мотивовані наявністю огорожі з іншої сторони проходу та метою уникнення конфліктів із відповідачем, суд вважає не доведеними, оскільки належних допустимих достатніх доказів про розміри, вид і якість існувавшої раніше в цьому місці огорожі, ким така огорожа була знесена суду не надано. Відтак позовні вимоги про встановлення огорожі відповідачем до задоволення не підлягають. Судом досліджені пояснення позивачів, правовстановлюючі документи у вигляді рішення Рівненської міської ради /23 скликання/ №19 від 24.03.1998 року про передачу земельних ділянок у власність та постійне користування, державного акту про право власності [PERSON] на земельну ділянку серії ЯЖ№345131 від 09.12.1998 року, викопіровку плану забудови вулиці Хутірської міста Рівне, якими підтверджується, а відповідачем не спростовано, що внаслідок неправомірних дій відповідача по унеможливленню користування встановленим судовим рішенням проходом для [PERSON], остання протягом 2009-2010 років не має жодного доступу до належної їй на праві власності розміром 0,10 га та в постійному користуванні розміром 0,06 га земельної ділянки, яка другий рік залишається не обробленою, станом на час виконання рішення не може бути використана за призначенням без затрати додаткових зусиль по приведенню її до попереднього стану, чим заподіяна додаткова майнова та моральна шкода позивачу. Відповідачем не створені умови доступу позивачів до вищезазначених земельних ділянок по теперішній час, а земельна ділянка [PERSON] стає все більш непридатною для цільового використання. У відповідності до ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права та відшкодування заподіяних збитків. Відповідно положень ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну відповідальність відповідно чинного законодавства за невиконання обов'язків щодо приведення земель у стан, придатний для їх використання за призначенням. На підставі вищенаведених досліджених в справі доказів підтверджується, що тривалими неправомірними діями відповідача заподіяна моральна шкода позивачам, яка полягає в моральних стражданнях, що виражаються в порушенні здійснення права власності і користування земельними ділянками, у цьому зв'язку незручностями, нервовими потрясіннями, переживаннями, втратами часу і коштів у зв'язку із вирішенням спірних питань з цього приводу в судовому порядку, яка підлягає до відшкодування за рахунок винної особи в порядку ст.ст. 23,1167 ЦК України. Оцінюючи надані в цій частині докази і встановлені обставини, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок неправомірних дій відповідача, характеру немайнових втрат та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає доцільним часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь [PERSON] грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 грн. і на користь [PERSON] грошову компенсацію моральної шкоди в загальному розмірі 5000 грн. Судові витрати в справі, судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, відповідно до ст.88 ЦПК України, можуть бути покладені на відповідача. Питання відшкодування витрат не вирішується за відсутністю такої вимоги. На підставі викладеного, ст.ст.103,152,158,211 ЗК України, ст.ст.23,1167 ЦК України,

Outcome: partial