Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, та просить рішенням суду стягнути на її користь з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради недовиплачені кошти в сумі 11652,50 гривни, що передбачені ст.39 ЗУ «Про статус та соціальний?ашстгромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.11.2009 року по 01.06.2010 року, а також стягнути У упрзвліпня праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації недовиплачені кошти в сумі 6616,60 гривень, що передбачені ст.37 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.06.2007 року по 01.11.2008 року та недовиплачені кошти в сумі 5121,60 гривни, що передбачені ст.39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.06.2007 року по 01.11.2008 року, мотивуючи це тим, що вона та її неповнолітня дитина: син, Олексій, [INFO], являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи, а також проживають та вона працює в зоні гарантованого добровільного відселення. В заяві до суду позивачка просила справу розглядати в її відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів УПСЗН Коростенської міської ради та УПСЗН Коростенської райдержадміністрації в судове засідання не зявились, до початку розгляду справи надали до суду листи, в яких просили розглядати справу в їх відсутність, позов не визнають. Дослідивши матеріали справи, в їх сукупності та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка та її неповнолітня дитина: син, Олексій, [INFO], проживає в м.Коростені - зоні гарантованого добровільного відселення. являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Таким чином вона має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.ст.37,39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, у спірний період часу, ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, проводиться доплата в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати щомісяця, а до ст.39 даного закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, щомісяця. Відповідно до постанови КМУ №936 від 20.05.2005 року «Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата компенсацій та допомоги передбаченої ст.ст.37,39 ЗУ «Про статус...» працюючим і не працюючим громадянам, а також пенсіонерам проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації, тобто правовідносини між сторонами виникли з дня набрання чинності вищевказаної постанови. Таким чином, заборгованість за ст.37 ЗУ "Про статус..." підлягає стягненню за період 01.06.2007року по 01.11.2008 року, відповідно до даних довідки про отримання позивачем даних виплат, а за ст.39 ЗУ "Про статус..." підлягає стягненню за період з 01.06.2007 року по 01.11.2008року та з 01.11.2009 року по 01.06.2010 року, відповідно до даних довідки з місця роботи позивача про отримання даних виплат, відпрацьованого часу, та на підставі наявних справі письмових доказів. При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах: - з 1.04.2007 р. - 420 грн.; -з 1.07.2007 р. - 440 грн.; - з 1.10.2007 р. - 460 грн.; - з 1.01.2008 р. - 515 грн.; -з 1.04.2008 р. - 525 грн.; - з 1.10.2008 р. - 545 грн.; - з 1.12.2008 р. - 605 грн.; -з 1.04.2009 р. - 625 грн.; - з 1.07.2009 р. - 630 грн.; - з 1.10.2009 р. - 650 грн.; -з 1.11.2009 р. - 744 грн.; - з 1.01.2010 р. - 869 грн.; - з 1.04.2010 р. - 884 грн.; Отже, з урахуванням викладеного вище, та відповідно до проведеного позивачем розрахунку, за весь спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем складає - за ст.37 ЗУ «Про статус...» (за мінусом отриманих коштів в сумі - 71,40 грн.) - 6616,60 гривень, за ст.39 ЗУ «Про статус...» (за мінусом отриманих коштів в сумі 88,40 грн. та 71,56 грн.) 5121,60 гривни та 10770,44 гривень. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради та управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної держадміністрації, тому суд, стягує з них даі кошти, а заперечення відповідача проти позову безпідставні. В решті вимог відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial