Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

У вересні 2008 року позивач звернувся з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування садових будинків №41 та №42 з надвірними будівлями в садовому товаристві Лісники в селі Лісники Києво-Святошинського району Київської області. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 08 травня 1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. У 2002 році за його кошти, отримані від бізнесу, були побудовані два садових будинки в садовому товаристві Лісники: №41 площею 220,8кв.м., право власності на який було оформлено за відповідачкою [PERSON], та №42 площею 338,5кв.м., оформлений на імя позивача. Внаслідок перенесеного 23 вересня 2005 року інсульту головного мозку та тяжкої операції з видалення інсульт гематоми позивач став інвалідом першої групи, втратив можливість до спілкування внаслідок порушення мови, страждає на частковий параліч правої сторони тіла. З осені 2005 року позивач неодноразово стаціонарно лікувався в військовому шпиталі м.Києва, Київській психоневрологічній лікарні №1, Інституті нейрохірургії, медичному центрі Галіфакс в США з діагнозом органічного ураження ЦНС, вираженого інтелектуально-мнистичного зниження, погіршення памяті, судорожного та цементного синдрому, епілептичних припадків, гіпертензії та моторної афазії. Після того, як стан здоровя позивача поліпшився, йому стало відомо, що 13 жовтня 2006 року від його імені був укладений договір дарування садового будинку №42 в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області на користь відповідачки [PERSON], який замість нього підписаний гр.[PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] Просив визнати недійсним вказаний договір дарування садового будинку №42 від 13 жовтня 2006 року посилаючись на те, що внаслідок перенесеного інсульту та операції на мозку він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент укладення та посвідчення договору. Крім того, позивач також просив визнати недійним договір дарування садового будинку №41 в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області, укладений відповідачкою [PERSON] на користь своєї матері [PERSON] 21 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], посилаючись на те, що зазначений садовий будинок був спільною сумісною власністю їхнього з відповідачкою [PERSON] подружжя і письмової згоди на його відчуження позивач не давав. Впродовж розгляду справи позивач та його представники неодноразово уточнювали та доповнювали свої позовні вимоги. У травні 2010 року позивач остаточно доповнив свій позов і крім заявлених у вересні 2008 року позовних вимог просив також визнати недійсним договір дарування земельної ділянки під садовим будинком №42 в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області площею 0,1629га, вчиненого 13 жовтня 2006 року від його імені на користь відповідачки [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], з тих підстав, що в момент його укладення та посвідчення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Просив визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку 0,1629га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської Ради виданий 02 жовтня 2007 року [PERSON] та скасувати його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів. Також просив визнати недійним договір дарування земельної ділянки під садовим будинком №41 в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області площею 0,1302га, вчиненого 21 жовтня 2006 року [PERSON] на користь її матері [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], оскільки зазначена земельна ділянки була спільною сумісною власністю позивача та [PERSON], згоду на відчуження якої він не давав. Просив визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської Ради від 11 березня 2008 року на імя [PERSON] та скасувати його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів. До участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог була залучена Київська обласна філія ДП Центу Державного земельного кадастру. Крім цього, позивач заявив позовні вимоги до [PERSON], просив визнати недійними договір купівлі-продажу садового будинку №42 з надвірними будівлями в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області та договір купівлі-продажу земельної ділянки під садовим будинком №42 площею 0,1629га, укладені 27 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка [PERSON] не мала права відчужувати зазначений садовий будинок №42 та земельну ділянку під ним площею 0,1629га [PERSON], оскільки право власності на цю нерухомість вона отримала неправомірно за незаконними і оспорюваними позивачем договорами дарування садового будинку і земельної ділянки від 13 жовтня 2006 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2010 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині скасування реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,1629га та 0,1302га в СТ Лісники на території Лісниківської сільської Ради від 02 жовтня 2007 року та від 11 березня 2008 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. В судовому засіданні представник позивача заявлений [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити посилаючись на те, що в момент укладення договорів дарування садового будинку №42 та земельної ділянки під ним площею 0,1629га в СТ Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області від 13 жовтня 2006 року позивач [PERSON] цілком розумів значення своїх дій, адекватно сприймав реальність, міг керувати своїми діями, тому укладені від його імені договори дарування відповідали його бажанню і внутрішній волі. Крім того, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що 21 жовтня 2006 року позивач [PERSON] своєю письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], дав згоду на відчуження садового будинку №41 в СТ Лісники та земельної ділянки площею 0,1302га під садовим будинком, тому договори дарування цього садового будинку та земельної ділянки від 21 жовтня 2006 року, вчинені [PERSON] на користь своєї матері [PERSON], є законними. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила суду лист, в якому просила слухати справу в її відсутність (а.с. 207) Представник [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. В своїх поясненнях представник [PERSON] зокрема зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем садового будинку №42 в СТ Лісники та земельної ділянки під ним площею 0,1629га, тому це майно не може бути в нього витребуване. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила суду лист за № 76/01 -14 від 05.08.09 року (а.с. 104) , в якому просила слухати справу в її відсутність. Представник Київської обласної філії ДП Центу Державного земельного кадастру в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, експерта, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 1999 року в відділі реєстрації актів громадського стану Радянського районного управління юстиції м,Києва за актовим записом №169 зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 16 червня 1998 року та 08 грудня 1998 року, тобто до реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON], позивачем [PERSON] за договорами купівлі-продажу придбані дві сусідні земельні ділянки площею 0,1039га та 0,0590га для ведення садівництва на території Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області. 08 квітня 2003 року на зазначені земельні ділянки позивачу [PERSON] видано один Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1629га. На цій земельній ділянці в період перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з гр.[PERSON] побудовано садовий будинок №42 площею 337,5кв.м. з надвірними будівлями, який відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2006 року належав [PERSON] Крім того, 06 грудня 2002 року [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1302га для ведення садівництва на території Лісниківської сільської ради, на яку 08 квітня 2003 року їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. На цій земельній ділянці в період перебування позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, побудовано садовий будинок №41 площею 220,8кв.м. з надвірними будівлями, право власності на який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2006 року зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Судом також встановлено, що 13 жовтня 2006 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] вчинено договори дарування садового будинку №42 та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] В договорах дарування садового будинку та земельної ділянки від 13 жовтня 2006 року зазначено, що вони підписані замість [PERSON] [PERSON] на його прохання у звязку з хворобою його рук. 02 жовтня 2007 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1629га на території Лісниківської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області. За договорами купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року, які посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] продала садовий будинок №42 та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON]. Продаж земельної ділянки вчинено за 411323грн., садового будинку № 42 за 977751 гр.. Крім того, приватним нотаріусом [PERSON] 21 жовтня 2006 року посвідчені також договори дарування садового будинку №41 та земельної ділянки площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від імені [PERSON] на користь її матері [PERSON]. Того ж дня, тобто 21 жовтня 2006 року, від імені [PERSON] була складена нотаріально посвідчена заява, яка, як в ній зазначено, підписана гр.[PERSON] за дорученням [PERSON] в його присутності у звязку з хворобою його рук. Відповідно до цієї заяви [PERSON] надав згоду своїй дружині [PERSON] на дарування спільного сумісного майна їхнього подружжя: садового будинку №41 та земельної ділянки площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники. Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що в момент укладення та нотаріального посвідчення договорів дарування садового будинку №42 та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 жовтня 2006 року, а також в момент вчинення та нотаріального посвідчення заяви від 21 жовтня 2006 року про надання згоди на дарування спільного сумісного майна подружжя садового будинку №41 та земельної ділянки під ним площею 0,1302га, позивач [PERSON] знаходився у такому психічному стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, що відповідно до ст.225 ЦК України має наслідком недійсність вчинених 13 жовтня 2006 року правочинів, а також нікчемність заяви від імені позивача про надання дозволу на дарування спільної сумісної власності подружжя від 21 жовтня 2006 року. Так, відповідно до медичної документації, що міститься в матеріалах справи, 23 вересня 2005 року позивач [PERSON] переніс тяжкий інсульт головного мозку. 24 вересня 2005 року позивачу проведено нейрохірургічну операцію з видалення інсульт гематоми в нейрохірургічному відділенні Головного військового клінічного госпіталю. Внаслідок перенесеного інсульту та операції на мозку [PERSON] був часткового паралізований на праву сторону тіла, втратив можливість до нормального спілкування внаслідок порушення мови. З осені 2005 року по травень 2007 року позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в інституті геронтології АМН України та в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., церебральний атеросклероз судин ІІІ ст., дисциркуляторна гіпертонічно-атеросклеротична енцефалопатія ІІІ ст. з інтелектуально-мнистичним зниженням, епілептичний синдром, сенсорно-моторна афазія, церебрастенічний синдром та інше. Задовольняючи позовні вимоги , суд враховує також висновок судово-психіатричної експертизи, викладений в акті судово-психіатричної експертної комісії №506 від 18 травня 2009 року, згідно якого [PERSON] на момент підписання договорів дарування від 13 жовтня 2006 року та 21 жовтня 2006 року страждав психічною хворобою у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим інтелектуально-мнистичним зниженням, афатичними та емоційно-вольовими порушеннями і за своїм психічним станом на той час він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON] суду пояснили, що восени 2006 року [PERSON] знаходився у тяжкому стані, майже не розмовляв, на запитання відповідав лише так чи ні, при цьому часто плутаючись, знаходився у пригніченому стані, часто плакав, іноді сміявся без причини, впізнавав лише близьких родичів та друзів, поведінка та емоції [PERSON] свідчили про те, що він не адекватно оцінює реальність, не розуміє про що його запитують, погано орієнтується в просторі. Свідки [PERSON] та [PERSON] також показали, що стан здоровя [PERSON] значно поліпшився лише після його повернення з США, де він проходив курс лікування. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили, що восени 2006 року позивач [PERSON] погано говорив, в основному вимовляв лише так і ні. На підтвердження своїх заперечень, відповідачка Прилуцька-Гильманова також посилається на пояснення свідка [PERSON], але, як вбачається з її пояснень, [PERSON] вона бачила після інсульту восени 2006 року . позивач казав тільки «так» «ні» , радувався тому що почав балакати. Суд критично відноситься до пояснень відповідачки [PERSON], а також показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що на час укладення договорів дарування від 13 жовтня 2006 року та 21 жовтня 2006 року [PERSON] психічно був здоровий, все розумів, всіх впізнавав, логічно мислив, сам розповідав про укладені договори дарування садових будинків та земельних ділянок, його мова була цілком зрозуміла. Такі пояснення протиричать письмовим доказам у справі, випискам з історії хвороби, висновкам судово-психіатричної експертизи, поясненням інших свідків. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] висновок судово-психіатричної експертизи №506 від 18 травня 2009 року підтримав, а також суду пояснив, що родичі, близькі та друзі [PERSON] внаслідок відсутності в них спеціальних знань в галузі психіатрії не могли адекватно оцінювати його психічний стан. Експерт [PERSON] також додав, що сенсорно-моторна афазія, яка спостерігалась у підекспертного, характеризується неможливістю хворого розуміти значення слів, хоча для оточуючих може здаватися, що хворий все розуміє. Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, суд визнає недійсними договори дарування садового будинку №42 та земельної ділянки площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області, укладені між позивачем та відповідачкою [PERSON] 13 жовтня 2006 року, оскільки на момент укладення та посвідчення цього правочину [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд визнає недійними також договори дарування садового будинку №41 та земельної ділянки площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області, укладені між [PERSON] та [PERSON] 21 жовтня 2006 року, оскільки ці правочини вчинені відповідачкою [PERSON] щодо спільного сумісного майна подружжя без згоди іншого з подружжя - позивача, як це передбачено вимогами статті 65 Сімейного кодексу України. Вчинену від імені [PERSON] нотаріально посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] заяву від 21 жовтня 2006 року суд не вважає належною згодою позивача [PERSON] на дарування його дружиною [PERSON] своїй матері садового будинку №41 та земельної ділянки площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники, оскільки в момент підписання та посвідчення цієї заяви позивач знаходився у психічному стані, в якому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники Лісниківської сільської ради, виданий [PERSON] 02 жовтня 2007 року, та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1302га в садовому товаристві Лісники Лісниківської сільської ради, виданий [PERSON] 11 березня 2008 року, визнаються судом недійсними, оскільки чинністю зазначених правовстановлюючих документів порушуються майнові права та інтереси позивача. Суд визнає також недійними договори купівлі-продажу садового будинку №42 та земельної ділянки площею 0,1629га, укладені між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2007 року і посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], оскільки відповідачка [PERSON] протиправно, на підставі недійного правочину набула права власності на цей садовий будинок і земельну ділянку, тому не мала права їх відчужувати іншій особі. Укладенням договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки в СТ Лісники між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2007 року завдано шкоди правам та інтересам законного власника майна позивача [PERSON] Згідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки садовий будинок №42 та земельна ділянка площею 0,1629га в садовому товаристві Лісники вибули з володіння позивача [PERSON] не з його волі, це майно може бути витребувано позивачем у відповідача [PERSON] шляхом визнання судом недійсними вчинених на користь [PERSON] правочинів від 27 листопада 2007 року. Крім визнання недійсним договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладених між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2007 року, суд застосовує також наслідки недійсності цих правочинів у відповідності ст.216 ЦК України і зобовязує продавця [PERSON] в повному обсязі повернути покупцю [PERSON] грошові кошти, сплачені ним за придбання садового будинку та земельної ділянки у відповідності до умов договорів купівлі-продажу, 977751 гр. в рахунок повернення грошових коштів, сплачених за придбання садового будинку №42 в садовому товаристві Лісники в с.Лісники, Києво-Святошинського району Київської області за договором купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], та 411323,00 грн. (Чотириста одинадцять тисяч триста двадцять три грн. 00коп.) в рахунок повернення грошових коштів, сплачених за придбання земельної ділянки площею 0,1629 га в садовому товаристві Лісники на території Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області за договором купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів

Outcome: approved