Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

В березні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким визнати незаконними дії відповідача щодо не нарахування і не виплаті суми щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та про стягнення з відповідача недоплаченої щомісячну державної соціальну допомогу до пенсії за віком за період з 01.01.2006 31.12.2009 року у розмірі 5\~385 грн. 90 коп. та зобовязати відповідача надалі нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» при нарахуванні пенсії. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що Згідно закону України «Про соціальний захист дітей війни», який введений в дію з 01.01.2006 року їй надано статус «дитина війни», статтею 6 цього Закону передбачена виплата щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, але у 2006 році їй не були нараховані передбачені виплати. Верховна Рада України Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» статтями 76 та 100 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» п. 12 ст. 71 призупинила дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». 09.07.2007 року Конституційний Суд України прийняв рішення, яким було визнано неконституційним пункт 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Норми закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України свого рішення. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації та інші форми соціальних гарантій, відбулося фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму, що передбачає частина третя статті 46 Конституції України, чим порушується гарантоване статтею 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року було визнано неконституційним п. 2 ст. 41 другого розділу Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік, якими були зменшені розміри щомісячної надбавки до пенсії, тобто поновлено дію Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Позивачка звернулася до [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з метою поновлення виплати (перерахування) щомісячної соціальної допомоги з урахуванням вказаних вище рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, але у виплаті такої соціальної допомоги їй було відмовлено. У звязку з цим, вона вимушена звернутися до суду для відновлення своїх порушених прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни». В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська у судове засідання не зявився, але надав заперечення в якому просив суд розглядати справу без його участі та зазначив, що вони діють в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Доплати до пенсії дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадяться з Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Розмір доплат дітям війни до пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, законами України не передбачено. Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначено мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом. З 01.01.2008 року вони проводять перерахунок пенсії дітям війни в розмірі 47 грн., згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни», із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], є громадянкою України та отримує пенсію за віком. Згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни та має право отримувати доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007. Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачці доплати до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки відмова їй у перерахунку та виплаті даної соціальної підтримки є незаконною. Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в іншій редакції. Розділ II цього Закону набрав чинності 01.01.2008 року. Згідно підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в іншій редакції. Так, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена в такій редакції: «дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни». Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року вказані зміни визнанні неконституційними. У рішенні № 15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року «справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України» Конституційний Суд України зазначив, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обовязок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150). Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно зобовязати відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію підвищену на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року розрахованої відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком у відповідний період, оскільки відмова у перерахунку та виплаті даної соціальної підтримки є незаконною. Що стосується вимог позивачки щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної їй пенсії з урахуванням її права на підвищення пенсії на 30 відсотків згідно ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни за 2009 рік, то вони також підлягають задоволенню, оскільки ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається у розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Таким чином, у період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року спірні правовідносини регулювались відповідно до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2007 року, тобто відповідач зобовязаний був нараховувати та виплачувати державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, а розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється, згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до вимог ст.22 та 46 Конституції України до скасування Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема ст..6 або його зміни маються всі підстави для задоволення вимог про нарахування та виплату допомоги у розмірі, встановленому ст. 6 Закону., починаючи з 01 січня 2010 року щомісячно до зміни в законодавстві. Згідно п. 2 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний Фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належить до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни», оскільки це не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» для цієї категорії осіб. Також не можуть бути взяті судом до уваги доводи [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян, як «діти війни» не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій «дітей війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян - оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку пенсії, яке передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», на яку посилається в запереченнях [PERSON] Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Що стосується вимог позивачки щодо зобовязання відповідача перерахувати призначену їй пенсію за віком з урахуванням належної щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2006 рік, то вони являються безпідставними та не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки право на виплати позивачу доплат до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком виникло лише з 09.07.2007 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачкою було сплачено державне мито в розмірі 54 грн. 40 коп., то необхідно стягнути з [PERSON] Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районні м. Дніпропетровська на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial