Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

Згідно позову, який надійшов до суду 12.01.2010 року, позивач прохає: 1. Визнати автомобіль ВАЗ-2121, 1983 р випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № 0279781, кузов № [NUMBER], білого кольору, вартістю 15000 грн. спільною власністю її та [PERSON], який помер 24.05.2009 року, за його життя, в рівних частках. 2. Визнати систему автономного опалення, вартістю 15800 грн., яку встановлено в житлових приміщеннях садиби, розташованої по вул. Васильченка, 38, в с. Троїцьке, Пятихатського району, Дніпропетровської області, спільною власністю її та [PERSON], який помер 24.05.2009 року, за його життя, в рівних частках. 3. В порядку поділу спадщини, що відкрилася 24.05.2009 року після смерті [PERSON], виділити у власність: позивачу - автомобіль ВАЗ-2121, 1983 р випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № 0279781, кузов № [NUMBER], білого кольору, вартістю 15000 грн.; відповідачу - [PERSON] - систему автономного опалення, вартістю 15800 грн., яку встановлено в житлових приміщеннях садиби, розташованої по вул. Васильченка, 38, в с. Троїцьке, Пятихатського району, Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила в позовній заяві, що вона та [PERSON], який помер 27.05.2009 року в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, з 1986 року по день його смерті проживали спільно, однією сімєю, без реєстрації шлюбу, в належному на праві приватної власності позивачу, отриманому в спадок від її батька, будинку № 18, по вул. Садовій, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області. [PERSON] при житті був зареєстрованим за місцем проживання за вказаною адресою. [PERSON] від попереднього шлюбу з [PERSON], шлюб з якою розірвано 23.08.1990 року, має двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на цей час є повнолітніми та постійно мешкали окремо від [PERSON] за різними адресами. Згідно рішення Вільногірського міського суду від 08.02.2006 року у справі № 2-161/06 [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування квартирою № 8 в будинку № 20 по вул. Гагаріна в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, та місце його перебування на цей час позивачу невідоме, оскільки він з батьком - [PERSON] більше шести років не спілкувався та на похованні батька присутнім не був. Так само [PERSON] останні три роки зі своїм батьком [PERSON] не спілкувався і жодних стосунків з ним не підтримував. Оскільки при житті, [PERSON] заповіт не складав на будь-чию користь, то спадкування належного йому майна має відбуватися за законом. Відповідно до рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, у справі № 2-О-34/09 від 20.11.2009 року, що набрало законної сили, був встановлений факт проживання позивача з нині померлим [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Як спадкоємець за законом, позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату 23.11.2009 року. Також з аналогічною заявою звертався і відповідач у справі. При житті, [PERSON] придбав у власність автомобіль ВАЗ-2121, 1983 р випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № 0279781, кузов № [NUMBER], білого кольору, ринкова вартість якого складає 15000 грн. В 1998 році, в результаті дорожньої пригоди, зазначений автомобіль було значно пошкоджено і йому було зроблено капітальний ремонт, фактично, за кошти позивача, оскільки [PERSON] на той час вже був пенсіонером та переніс інсульт і, фактично, перебував на утриманні позивача, оскільки мав незадовільний стан здоровя. Вартість ремонту склала близько 8500 грн., тобто більше половини вартості автомобіля. Під час ремонту фактично було замінено всю ходову частину авто, передні ліву та праву частини кузова, салон, замінено значну частину вузлів та агрегатів двигуна автомобіля. Згідно ст. 74 СК України, майно чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, та на це майно поширюються положення глави 8 СК України, яка регулює майнові відносини між подружжям. Згідно ст. 62 СК України, якщо майно одного із подружжя істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних грошових затрат або затрат одного з подружжя, воно може бути визнане за рішенням суду обєктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, на думку позивача, за її рахунок істотно збільшилась вартість зазначеного автомобіля і він є обєктом її та [PERSON] спільної сумісної власності. Окрім того, [PERSON] отримав у спадок нерухоме майно садибу, розташовану по вул. Васильченка, 38, в с. Троїцьке, Пятихатського району, Дніпропетровської області, в якій за сумісні кошти позивача та [PERSON] при його житті, були здійснені значні поліпшення зазначеного домоволодіння. На саму садибу, позивач, відповідно, до вимог СК України, претендувати не може і право відповідача на спадкування зазначеної садиби в цей час не оспорює. Однак, в житлових будинках зазначеної садиби позивачем за спільні кошти з [PERSON] було встановлено автономне опалення та придбане для цього відповідне обладнання: котли опалення, газові лічильники, арматура, радіатори, труби, всього на загальну суму 15800 грн. Зазначене обладнання встановлено в садибі та є функціонуючим, в звязку з чим, відокремити його від житлових будинків садиби та здійснити його поділ в натурі на цей час є неможливим без порушення цілісності житла. Таким чином, позивач вважає можливим здійснити поділ зазначеного майна, що є спадковим, в інтересах усіх спадкоємців, а саме: виділити позивачу у власність автомобіль ВАЗ-2121, вартістю 15000 грн., а у власність відповідачу систему автономного опалення, вартістю 15800 грн., яка встановлена в садибі по вул. Васильченка, 38, в с. Троїцьке, Пятихатського району, Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що її особисті доходи з 2001 року складалися з пенсії близько 1000 грн., яка в цей час складає 1400 грн., та із заробітної плати, яка складала суму близько 1500 грн., а в цей час близько 2100 грн. [PERSON] отримував лише пенсію близько 700 грн., а в останні роки близько 1480 грн. Опалення в садибі в с. Троїцькому було встановлено в 2004 році. Позивач зустрічалась з відповідачем [PERSON] 24.11.2009 року, коли він звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. При цьому [PERSON] усно давав згоду на поділ спадщини саме в тому порядку, який запропонований позивачем в позові. Ні позивач ні [PERSON] своїх прав на спадщину ще не оформляли. Позивач не претендує на земельний пай, на саму садибу з будинком та іншими будівлями. Позивач заявила, що у випадку задоволення позову, судові витрати у справі прохає покласти на неї. Представник позивача в судовому засіданні підтримав думку позивача та додатково пояснив, що ним ринкова вартість автомобіля була визначена внаслідок дослідження ринкових цін на аналогічні автомобілі на авторинку м. Дніпропетровська, а також по журналу «Автофотопродажа». Вартість автономного опалення та робіт з його встановлення ним були визначені внаслідок дослідження вартості аналогічних робіт та вартості устаткування в ПП Паутов та ТОВ «Демсервіс» з врахуванням площі опалення. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, але сам був повідомлений про місце, дату і час судового засідання належним чином, що підтверджується оголошенням про його виклик в судове засідання в газеті «Вісті Придніпровя» від 25.03.2010 року № 22/1 (1114). З врахуванням думки позивача та його представника, які не заперечували проти проведення судового розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України на місці ухвалив розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання без поважних причин. Третя особа у справі [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, але сам був повідомлений про місце, дату і час судового засідання належним чином, що підтверджується оголошенням про його виклик в судове засідання в газеті «Вісті Придніпровя» від 25.03.2010 року № 22/1 (1114). Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із факту відкриття спадщини, успадкування її за законом, та виникненням спору між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна. Відповідно до цих правовідносин, пояснень позивача, та його представника, приймаючи до уваги, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, не порушують прав та законних інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, та про покладення судових витрат у виді судового збору (державного мита) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на позивача, відповідно до її заяви, звільнивши від відшкодування судових витрат відповідача [PERSON], за наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 282249, виданого 27.05.2009 року ВРАЦС Вільногірського міського управління юстиції, Дніпропетровської області, [PERSON] помер у м. Вільногірську 27.05.2009 року у віці 60 років, про що зроблено актовий запис № 113. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АП № 050714, виданого 26.03.1983 р. МРЕВ ДАІ УВД м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, автомобіль ВАЗ-2121, 1983 р випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № 0279781, кузов № [NUMBER], білого кольору, належить власнику [PERSON], який мешкає по вул. Гагаріна, 20- 8, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.11.2009 року № 22200101, виданого Вільногірською державною нотаріальною конторою, 23.11.2009 р., 15.36, зареєстрована спадкова справа за № 48490061, спадкодавець [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який помер 24.05.2009 року. Згідно копії рішення Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, від 20.11.2009 року, встановлено факт, що має юридичне значення, що [PERSON] та [PERSON], який помер 24.05.2009 року в м. Вільногірську, проживали спільно як чоловік та жінка однією сімєю без реєстрації шлюбу тривалий час - більше пяти років. Згідно адресної довідки Вільногірського МВ ГУМВС від 03.03.2010 р., [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим з 14.11.2008 р. в м. Вільногірську, по вул. Лен. Комсомолу[ADDRESS]. Згідно адресної довідки Вільногірського МВ ГУМВС від 02.03.2010 р., [PERSON], [INFO], значився зареєстрованим в [INFO]. Знятий з реєстрації 07.03.2006 року за рішенням суду від 08.02.2006 р., як особа, яка втратила право на житло. Згідно ст. 74 СК України, 1.Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 62 глави 8 СК України, 1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.368 ЦК України, 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.4. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст.370 ЦК України, 1. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. 2. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ст. 372 ЦК України, 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 4. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд приходить до наступних висновків: 1. спірні автомобіль, вартістю 15000 грн., та автономне опалення, вартістю 15800 грн., перебували у спільній сумісній власності позивача та [PERSON], який помер 24.05.2009 року, за його життя, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі, стосовно цього факту заперечення від відповідача чи інших осіб не надходило; 2.частки у спільній сумісній власності на зазначене майно у позивача та [PERSON], за його життя, були рівні; 3. зазначене спільне майно, окремо кожне, не може бути поділене в натурі з метою виділення частки, належної позивачу; 4. порядок поділу майна, запропонований позивачем, не порушує прав та законних інтересів відповідача та позивача, оскільки остання за своєю ініціативою, добровільно, відхилилася від рівності часток при поділі зазначеного майна і визначила для себе майно, вартість якого на 800 грн. менша від частки, яка залишається відповідачу. Згідно квитанцій від 11.01.2010 р. позивач сплатила судовий збір 150 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. Загальна сума майнових вимог, відносно якої слід нарахувати судовий збір, складає 15000 грн., один відсоток від якої становить 150 грн. Відповідно до заяви позивача про покладення на неї всіх судових витрат у випадку задоволення позову, суд дійшов висновку, що заява не суперечить закону і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 3,11,16, 202-204, 316-321, 325, 328, 355-357, 370,372, 1217, 1220-1222,1261, 1264, 1268,1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved