Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

30.11.2009 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи із 20.11.2009 року та до досягнення повноліття. В позовній заяві зазначала, що від шлюбі з 21.05.2001 року, який був розірваний в 2006 року мають спільну дитину. Угоди про добровільне утримання сина з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина навчається в школі, постійно потрібні кошти на одяг, харчі та нормальний розвиток дитини. Письмових заперечень відповідача на позовну заяву не надійшло. В судовому засіданні позивачка змінила розмір позовних вимог до 750 грн. Дала додаткові пояснення, вказуючи, що з за три роки після розлучення відповідач матеріально не допомагав, самостійно отримувати дитину не в змозі, оскільки щомісячних дохід має мізерний. Відповідач, займаючись підприємницькою діяльністю ( послуги таксі ) та маючи заробіток дитину не утримує. Вважає можливим розглянути справу без участі належним чином повідомленого відповідача на підставі наявних в справі доказів, спроможним відповідача забезпечити сплату аліментів у зазначеному нею розмірі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід просить задовольнити позовні вимоги та призначити аліменти в твердій грошовій валюті. В судове засідання судового розгляду справи, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи судовою повісткою, не зявився, причину неявки суду не повідомив. За згодою позивача вважається за можливе розглянути справу без участі повідомленого у встановленому прядку відповідача на підставі наявних в справі доказів, з ухваленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-228 ЦПК України. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 2006 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , 07.12,2001 року народження, на утримання якого відповідач, починаючи з моменту розлучення, в порушення положень ст. 180 СК України, добровільно перестав надавати матеріальне забезпечення. Враховуючи викладене, вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у відповідності до положень чинного законодавства, вважаються доведеними, обґрунтованими і правомірними. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача, суд приймає до уваги відсутність регулярного, постійного, фіксованого доходу , оскільки відповідач є суб»єктом підприємницької діяльності, та відсутність доказів, які дають можливість встановлення правильності відрахування аліментів в частковому розмірі, з урахування викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, відповідно до ст. ст. 180, 181, 184, 191, 75,79 СК України. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи встановлені судом, відповідно до ст. 182 СК України, обставини, відсутність доказів поважних причин, які перешкоджають відповідачу забезпечити прибуток для сплати аліментів на утримання дитини, вважає доцільним задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на дитину в розмірі по 750 грн. з подальшою індексацією згідно закону щомісячно, у звязку з чим законні права та інтереси дитини будуть враховані, а права та інтереси відповідача і позивача не порушуються. Судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача. У відповідності до положень ст.367 ЦПК України, стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 80, 84, 180, 181,182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved