Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 травня 2009 року звернувся в суд з позовом відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 06 липня 2004 року уклав з відповідачем [PERSON] економіко-правовим університетом контракт про підготовку спеціаліста на госпрозрахункових началах, відповідач надавав освіту на підставі укладеного між ним та Національним університетом внутрішніх справ договору про надання освітніх послуг. З 01 січня 2006 року позивач отримував освітню послугу від Національного університету внутрішніх справ згідно з договором від 11 січня 2006 року, а [PERSON] економіко-правовий університет фактично перестав надавати освітню послугу. 27 липня 2006 року позивачем при оплаті навчання помилково були перераховані кошти в сумі 1350 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] економіко-правового університету, але відповідачем кошти не повернуті. Таку відмову вважає безпідставною. Також позивач вважає, що контракт від 06 липня 21004 року необхідно вважати розірваним, а оплата, проведена 27 липня 2006 року підлягає поверненню. В поданій до суду позовній заяві просив суд вважати розірваним з 01 січня 2006 року контракт № 947/П від 06 липня 2004 року про підготовку спеціаліста на госпрозрахункових засадах, укладений між ним, Національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] економіко-правовим університетом. Просив стягнути з [PERSON] економіко-правового університету на його користь грошові кошти в сумі 3351,70 коп., в тому числі сума боргу з урахуванням індексу інфляції 2243,70 грн., сума трьох процентів річних 108 грн., 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на в кладені в заяві обставини. Відповідачі свої представників для участі в справі не направили, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що не зявилися. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 липня 2004 року між позивачем [PERSON], Національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] економіко-правовим університетом укладено контракт № 947/П, згідно з яким відповідачі взяли на себе зобовязання здійснити навчання студента [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст. Згідно з п. 5.1. контракту загальна вартість освітньої послуги становить 810 грн., плата за один навчальний семестр складає 1350 грн. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про визнання розірваним з 01 січня 2006 року контракту № 947/П від 06 липня 2004 року, посилається на те, що відповідач з 01 січня 2006 року освітню послугу не надавав. В той же час судом встановлено, що 11 січня 2006 року між [PERSON] національним університетом та [PERSON] укладено договір № 3531/П про надання платної освітньої послуги, згідно з яким [PERSON] національний університет внутрішніх справ зобовязався надавати освітню послугу позивачу, а позивач зобовязався виконувати свої обовязки за договором та оплатити освітню послугу за ціною, встановленою цим договором. Пунктами 3.1., 3.2. договору встановлено, що загальна ціна освітньої послуги становить 2700 грн., яку позивач зобовязався сплачувати щосеместрово у сумі 1350 грн. [PERSON] економіко-правовий університет стороною даного договору не був. Судом встановлено, та не заперечувалося позивачем [PERSON], що [PERSON] національним університетом внутрішніх справ на виконання умов договору надано йому освітню послугу в повному обємі. Пунктом 8.2. та пунктом 8.3. зазначеного договору від 11 січня 2006 року сторони передбачили, що після його підписання контракт № 974/П про підготовку спеціаліста на госпрозрахункових засадах від 06 липня 2004 року припиняється за домовленістю сторін. Підписанням цього договору сторони засвідчили, що обовязки за вказаним контрактом № 947/П виконані сторонами у повному обсязі та сторони претензій одна до одної не мають. За таких обставин, враховуючи наявність згоди сторін про повне виконання умов контракту від 06 липня 2004 року, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що з 01 січня 2006 року освітню послугу не отримував є безпідставними, оскільки він таку послугу отримав від Національного університету внутрішніх справ, який також був стороною за контрактом № 947/П. Згідно з п.7.3. контракту від 06 липня 2004 року № 947/П сторони передбачили, що контракт може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи відповідачів, а студент відрахований з навчання у випадках, передбачених Положенням про переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів освіти, затверджених наказом Міністерства науки і освіти № 245 від 16 липня 1996 року, та у випадку невиконання позивачем умов цього договору. У встановленому контрактом порядку сторони його не розривали. Будь-які підстави для розірвання контракту від 06 липня 2004 року, передбачені безпосередньо умовами контракту чи нормами цивільного законодавства судом не встановлені. Тому вимоги [PERSON] про визнання контракту від 06 липня 2004 року № 947/П розірваним з 01 січня 2006 року заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що згідно квитанції від 27 липня 2006 року № 2831 позивачем [PERSON] було сплачено на рахунок [PERSON] економіко-правового університету за навчання суму в розмірі 1350 грн. Суд приходить до висновку, що вказана сума коштів є платою за навчання, внесена на виконання умов укладених між сторонами договорів та не є помилково сплаченою. Статтею 625 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексі інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Сплачена [PERSON] сума коштів в розмірі 1350 грн. на рахунок [PERSON] економіко-правового університету не є боргом відповідача перед позивачем, в розумінні ст. 625 ЦУК України, будь які підстави для застосування індексу інфляції чи стягнення трьох відсотків річних судом не встановлені. Тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми в розмірі 1350 грн. як боргу, з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявність неправомірних дій відповідачів, будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відсутні, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed