Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

[PERSON] 28 вересня 2007 року звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно та поділ спадкового майна. В подальшому неодноразово змінювала, доповнювала та уточнювала позовні вимоги. В поданих до суду заявах [PERSON] посилалася на те, що 23 липня 2006 року помер [PERSON], з яким мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, неповнолітня [PERSON] є спадкоємцем його майна. Також до спадкоємців належить відповідач [PERSON], яка була дружиною померлого, та сини: [PERSON] та [PERSON]. До складу спадкового майна належить квартира [ADDRESS], житловий будинок та земельна ділянка в смт. Опішня по вул. Жовтневій, 1г, автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ, рухоме майно в житловому будинку та квартирі. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на частину домоволодіння по вул. Жовтневій, 1г в смт. Опішня (том 1 а.с. 5-6). 28 лютого 2008 року (том 1 а.с. 99) [PERSON] доповнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, частину грошових коштів в АКБ «Полтава-банк» та «[PERSON] Аваль» на рахунках, відкритих на імя [PERSON] Просила зобовязати відповідачів повернути [PERSON] належну суму. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом про відшкодування витрат (том 1 а.с. 207-208). В поданій до суду заяві посилалися на те, що 23 липня 2006 року помер [PERSON] Витрати на поховання в загальному розмірі 18345 грн. понесла їх сімя. Крім того, сімєю були понесені витрати на добудову домоволодіння по вул. Жовтнева, 1г в смт. Опішня в сумі 3452 грн., на ремонт водопровідної системи 6590 грн., крім того, померлий мав борги. Всього сімя понесла витрати в сумі 48 387 грн. В своїй заяві просили суд зобовязати [PERSON] компенсувати ? частину витрат, повязаних з похованням, 1/8 частину витрат, повязаних з установкою водопровідної системи, а також виплатити ? частину боргу. Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 червня 2008 року, яка вступила в законну силу, цивільну справу передано на судовий розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Відповідно до вимог ст. 117 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. За таких обставин, справа розглядалася Київським районним судом м. Полтави. 29 серпня 2008 року [PERSON] доповнила свої вимоги та відмовилася від частини позовних вимог (том 1 а.с. 258). Просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,15 га, зобовязати відповідачів виплатити їй грошову компенсацію за 1/16 частину квартири [ADDRESS] а в смт. Опішня, 1/8 частини земельної ділянки та 1/8 частину домоволодіння по вул. Жовтневій, 1г в смт. Опішня. Ухвалою суду від 29 серпня 2008 року прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог в частині визнання права власності на частину домоволодіння (том 1 а.с. 263). В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в частині зобовязання виплатити компенсацію за 1/16 частину квартири [ADDRESS], за 1/8 частину домоволодіння по вул. Жовтнева, 1г в смт. Опішня Зіньківського району та частину земельної ділянки. Також просили суд компенсувати 1/8 частину грошових коштів, що знаходилися на рахунках, відкритих на імя [PERSON], в банківських установах. Також просили понесені судові витрати покласти на відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала в повному обсязі. Вважає, що грошові кошти, що знаходилися на рахунку в банківській установі, є заробітною платою [PERSON] та соціальними виплатами, а тому належали виплаті членам сімя померлого [PERSON], до яких [PERSON] не відноситься. Також заперечувала щодо компенсації частини спадкового майна, належного неповнолітній [PERSON], оскільки вважає, що це буде порушувати права неповнолітньої, яка не має особистого житла. Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради в судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог [PERSON] про виплату компенсації за частину спадкового майна, посилаючись на відсутність у [PERSON], [INFO], особистого майна. В решті щодо позовних вимог покладався на розсуд суду. В подальшому в судові засідання не зявлявся, подаючи заяву з проханням розглядати справу без його участі. Представник Відділу Держкомзему у Зіньківському районі Полтавської області в судовому засіданні щодо позовних вимог покладався на розсуд суду. Інші особи своїх представників для участі в розгляді справи не направили, будучи повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 липня 2006 року помер [PERSON] (том 1 а.с. 45), після смерті якого відкрилася спадщина. На час смерті за [PERSON] на праві власності було зареєстровано житловий будинок по вул. Жовтнева, 1г в с. Опішня Зіньківського району відповідно до свідоцтва від 18 листопада 2004 року (том 2 а.с. 20), частина квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1995 року, земельна ділянка в смт. Опішня, вул. Жовтнева, 1а площею 0,15 га згідно державного акту, виданого 01 вересня 1997 року (том 2 а.с. 6). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 1980 року (том 2 а.с. 16). Житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г, набутий подружжям [PERSON] за час шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю. Опішнянською державною нотаріальною конторою 14 листопада 2007 року видано [PERSON] свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні (том 2 а.с. 23). Вказана обставина не заперечувалася [PERSON] в судовому засіданні, видане [PERSON] свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні не оспорювалося в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входила ? частина домоволодіння по вул. Жовтнева, 1г в с. Опішня Зіньківського району Полтавської області. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Судом встановлено та не заперечувалося жодною із сторін, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] є: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (донька). Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Також судом встановлено, що Опішнянською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа. Видано свідоцтва про право на спадщину за законом: -[PERSON] 14 листопада 2007 року на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими спорудами в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г; -[PERSON] 14 листопада 2007 року на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими спорудами в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г; -[PERSON] 14 листопада 2007 року на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими спорудами в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г; -[PERSON] 22 січня 2008 року на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими спорудами в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г. Вказані свідоцтва видані державним нотаріусом відповідно до розміру часток кожного із спадкоємців та в межах наданих йому повноважень. Жодні обмеження чи перешкоди для отримання свідоцтв про право на спадину шляхом звернення до нотаріальної контори у сторін по справі були відсутні. Також судом встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2007 року, яке вступило в законну силу, (том 1 а.с. 256-257) визнано право власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожному по 5/16 частин, а за [PERSON] на 1/16 частину квартири [ADDRESS] а в с. Опішня Зіньківського району Полтавської області. Таким чином, [PERSON], в інтересах якої звернулася до суду з позовом [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON], станом на час розгляду справи судом, відповідно до виданих свідоцтв є власником 1/16 частини [ADDRESS] та 1/8 частини житлового будинку з допоміжними господарськими та побутовими спорудами в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г. За нормами цивільного законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Як встановлено судом, [PERSON], будучи спадкоємцем майна померлого [PERSON], не має жодних перешкод для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину щодо спадкового майна у вигляді частини домоволодіння та квартири, отримала відповідні свідоцтва, тому звернення [PERSON] до суду з вимогами про визнання права власності за [PERSON], [INFO], на частину домоволодіння в с. Опішня по вул. Жовтнева, 1г є безпідставними. Земельна ділянка під житловим будинком в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1г відповідно до рішення виконавчого комітету Опішнянської селищної ради від 26 квітня 2000 року ( том 2 а.с. 149) передана в користування, не є приватизованою, тому не входить до складу спадкового майна. Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю (том 2 а.с. 6) [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Опішнянської селищної ради народних депутатів від 20 серпня 1997 року № 546 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 гектарів на території смт. Опішня, вул. Жовтнева, 1 а. Земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власність подружжя. Зазначена земельна ділянка в смт. Опішня по вул. Жовтнева, 1а, підлягає розподілу між спадкоємцями відповідно до часток кожного із спадкоємців, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В той же час, як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, підстави для відмови у видачі їй свідоцтва нотаріальною конторою відсутні. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. З такою вимогою особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження лише в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тобто винесення нотаріусом у встановленому Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. та затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. за N 20/5, обґрунтованої постанови, яка може бути оскаржена до суду. За таких обставин за відсутності спору між спадкоємцями щодо спадкового майна та відсутності будь-яких перешкод для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки в с. Опішня, вул. Жовтнева, 1а, суд не вбачає підстав для визнання за нею права власності в порядку спадкування в судовому порядку, в позовні вимоги [PERSON] в цій частині є заявлені безпідставно. В судовому засіданні дослідженими по справі доказами не встановлено наявність зареєстрованих станом на день смерті за [PERSON] транспортних засобів, які б відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України входили до складу спадщини, тому посилання [PERSON] на наявність транспортних засобів, що входять до складу спадкового майна є безпідставними. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судовому порядку просить зобовязати відповідачів виплатити їй грошову компенсацію за 1/16 частину квартири [ADDRESS], 1/8 частини земельної ділянки та 1/8 частину домоволодіння по вул. Жовтневій, 1г в смт. Опішня. Такі вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства, суперечать загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також не відповідають інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка не має власного житла. Звертаючись з вимогами про зобовязання виплатити їй компенсацію, [PERSON] фактично тим самим просить суд зобовязати [PERSON] укласти цивільно-правові угоди. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання виплатити їй компенсацію за 1/16 частину [ADDRESS], 1/8 частини земельної ділянки та 1/8 частину домоволодіння по вул. Жовтневій, 1г в смт. Опішня, за умови, що право [PERSON], [INFO], на зазначене спадкове майно не оспорюється іншими спадкоємцями, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Судом встановлено, що на імя [PERSON] в АКБ «Полтава-Банк» було відкрито картковий рахунок № 26255062174001-980, на якому станом на час його смерті був залишок коштів в сумі 60 000 грн. (том 2 а.с. 60, 61, 120). Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України грошові кошти на рахунку у банківській установі є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Тому суд приходить до висновку, що грошовий вклад в банківській установі в сумі 60\~000 грн. є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], до складу спадкового майна входить сума коштів на рахунку в АКБ «Полтава-Банк» в розмірі 30\~000 грн., яка підлягає поділу між спадкоємцями. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачем [PERSON], що кошти в сумі 60\~000 грн. були отримані безпосередньо [PERSON] після смерті [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON], яка дії в інтересах неповнолітньої [PERSON], підлягають стягненню кошти в розмірі 7 500 грн. (30\~000 грн. /4), а позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставину наявності в «[PERSON] банк Аваль» грошових коштів, належних [PERSON] на час смерті, вимоги [PERSON] в частині визнання в порядку спадкування за [PERSON] права власності на кошти на рахунку у вказаній банківській установі є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] на те, що сума коштів в розмірі 60\~000 грн., що знаходилися на рахунку в банківській установі, є соціальними виплатами, а тому не входять до складу спадкового майна, є безпідставними. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним отримані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. За життя [PERSON] розпорядився зазначеною сумою коштів та відповідно до укладеного з банківською установою договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки перерахував їх на відповідний рахунок. З часу перерахування коштів на рахунок, відкритий імя [PERSON], вказані кошти є вкладом в банківській установі та відповідно ввійшли до складу спадщини. Також встановлено, що згідно протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Полтавської НГРЕВС витрати, повязані з організацією поминального обіду були за рахунок експедиції в сумі 2099,15 грн. [PERSON], [PERSON], [PERSON] кошти не виплачувалися. За таких обставин посилання [PERSON] на належність [PERSON], [INFO], частини коштів, виплачених підприємством ДП «Полтаванафтогазгеологія» необґрунтовані. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] та [PERSON] просили в судовому порядку зобовязати [PERSON] виплатити їм ? частину боргу, який мав померлий [PERSON], хоча жодних належних та допустимих доказів наявності у померлого боргових зобовязань в судовому засіданні не встановлено. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині зустрічні позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. [PERSON] та [PERSON] в підтвердження своїх позовних вимог про стягнення витрат на поховання, які понесли в загальному розмірі 18345 грн., не надано оригіналів квитанцій чи їх завірених копій, тому в цій частині суд приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню у звязку з недоведеністю. Надана до суду квитанція № 166952 (том 1 а.с. 136, 209а) є незавіреною копією, накладна від 24 липня 2006 року (том 1 а.с. 137, 210) не містить печатки, а заяви фізичних осіб (том 1 а.с. 138, 139, 211) не є належними доказами, а тому оцінюються судом критично. При вирішенні зустрічних позовних вимог про зобовязання [PERSON] сплатити частину понесених витрати на добудову домоволодіння по вул. Жовтнева, 1г в смт. Опішня в сумі 3452 грн., на ремонт водопровідної системи в сумі 6590 грн. суд виходить з того, що зазначені витрати не входять до складу спадщини в розумінні ст. 1218 ЦК України та приходить до висновку, що вимоги [PERSON] та [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати і звільненні від сплати встановлюються законом. За нормами п. 5. Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України до набрання чинності законом, що регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законом для державного мита. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог загальною сумою всіх вимог. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про поділ спадкового майна, сплатила державне мито в сумі 51 грн. (том 1 а.с. 7). Відповідно до загальної суми всіх позовних вимог [PERSON], враховуючи суму вартості майна, до сплати підлягало державне мито в сумі 1700 грн. Тому додатково з [PERSON] слід стягнути державне мито за розгляд справи в суді в розмірі 1649 грн. (1700грн. -51 грн.). Понесені позивачем [PERSON] судові витрати по проведенню експертизи не підлягають відшкодуванню, судом при вирішенні справи експертиза не приймалася до уваги. [PERSON], звертаючись з позовними вимогами майнового характеру, державне мито сплачувала в сумі 30 грн. (том 1 а.с. 205). Відповідно до рішення Зіньківської міської ради від 23 квітня 2008 року [PERSON] надано пільги по сплаті державного мита (том 1 а.с. 158а), тому в частині зустрічних позовних вимог суд вважає за можливе недоплачене державне мито віднести за рахунок держави. Понесені сторонами судові витрати в частині сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду відшкодуванню не підлягають. Понесені [PERSON] витрати на юридичну допомогу в розмірі 3000 грн., про що надано квитанція адвоката, не підлягають відшкодуванню, оскільки [PERSON] приймав участь в розгляді справи в якості представника згідно довіреності (том 1 а.с. 188) та не є особою, що відповідно до ст. 56 ЦПК України надавала правову допомогу.

Outcome: partial