Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці Хмельницької області (далі - Управління) про підвищення мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що має статус «дитина війни» і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон) має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Оскільки таке підвищення з 2007 року йому не виплачувалось або виплачувалось частково, просить визнати бездіяльність Управління незаконною, зобов'язати останнє нарахувати та виплатити йому за період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2009 року вказані суми. В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах позовної заяви надав суду заяву відповідно до якої позов підтримав повністю, просить справу слухати у його відсутність. Представник управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву відповідно до якої позов не визнала, просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю, а справу слухати у її відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером і має статус «дитини війни», що стверджується посвідченням позивача за № 112067, а також довідкою відповідача і сторонами не оспорюється. Отже, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», позивач має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак, протягом 2007 року підвищення пенсії йому не нараховувалось і не виплачувалось, а протягом 2008-2009 років такі нарахування та виплати проводилися частково, що стверджується інформацією Управління. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнано неконституційними положення ст. ст. 71, 111 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та підпункту 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» відповідно, якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо підвищення пенсій на 30 % мінімальної пенсії за віком. Конституційний Суд України визнав, що зупинення та обмеження Законом України «Про Державний бюджет» дії інших законів щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України конституціііні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішення Конституційного Суду України у цих справах має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними; є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Положення ст. ст. 71, 111 та підпункту 2 пункту 41 розділу II Законів України "Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих Рішень. Отже, бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з дня ухвалення Конституційним Судом України цих рішень є незаконною. Тому, з врахуванням часу винесення рішень Конституційного Суду України, а саме 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, позивачу, повинно бути виплачено за період 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, а також за 2009 рік, з врахуванням вже проведених виплат, підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як особі, яка має статус «дитини війни» на підставі Закону, оскільки в 2009 році в законодавчому порядку жодні обмеження щодо виконання ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» не встановлювались, а положення постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року прямо суперечать останньому. Доказів, які б спростовували вищеназвані факти ні відповідачем, ні його представником суду не надано, не здобуто таких і в процесі судового розгляду, а ті на які вони посилаються не заслуговують на увагу, оскільки грунтуються виключно на їх розмірковуваннях щодо процесів в державі, що не можна визнати допустимими та належними доказами, оскільки в даному випадку мають місце правовідносини саме щодо нарахування та виплати пенсії і її підвищення. Не можуть бути підставою для відмови в позові твердження органів Пенсійного фонду щодо відсутності коштів для здійснення встановлених Законом виплат. Оскільки відповідно до рішення Європейського Суду від 8 листопада 2005 року справа «Кечко проти України» встановлено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення. Основним завданням Пенсійного фонду України є забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Тому, саме на Управління, а не інші органи, покладений обов'язок щодо нарахування та виплати коштів про стягнення яких ставить питання позивач. При цьому, згідно п. 4 ч. 5 постанови КМУ № 1261 від 24.10.2007 року, обов'язок щодо обрахування конкретних сум надбавок позивачу віднесено до виключної компетенції Управління, а тому законні підстави для задоволення вимог [PERSON] в цій частині відсутні. В той же час, позивач згідно поданого позову, просить стягнути з відповідача на свою користь підвищення пенсії регламентованої Законом, за період з 1 січня по 9 липня 2007 року та з 1 січня по 22 травня 2008 року. Оцінюючи всі дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає виходячи з таких підстав. Зокрема, з огляду на те, що ЗУ «Про державний бюджет України на 2007-2008 роки» не було передбачено доплати до пенсії «дітям війни» і ці положення Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року визнано неконституційними, то вимоги позивача за період 2007-2008 років підлягають задоволенню з врахуванням часу винесення рішень названого Суду, а саме з 09.07.2007 року та 22.05.2008 року відповідно. Таким чином, відповідач - Управління повинне бути зобов'язане виплатити позивачу належні йому підвищення до пенсії за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік відповідно, з врахуванням вже проведених виплат. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача, оскільки саме неправомірні дії Управління призвели до порушення законних прав позивача. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 22 Конституції України, рішення Європейського Суду від 8 листопада 2005 року справа «Кечко проти України», Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року із змінами і доповненнями, Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-ІV, рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008,

Outcome: partial