Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

У січні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ КБ«Надра» про розірвання договору, повернення вкладу з нарахованими відсотками. Свої вимори позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 29 серпня 2007 року було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра^ та відкрито поточний (накопичувальний) рахунок №285170 за умовами обслуговування Тарифного пакету (далі ТП) «Стимул» за яким згідно Додатку №1 до ТП базова ставка у гривні складає 10% річних. На виконання умов договору він здійснив поповнення накопичувального рахунку в розмірі 70 000грн.. Посилаючись на те, що відповідачем в порушення умови договору, без його згоди переведено вклад на депозитний рахунок та останній відмовляється його повернути, просив розірвати Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра» від 29.08.2007 року та стягнути суму грошового вкладу з урахуванням індексу інфляції - 78 577, 54грн, три відсотки річних за прострочення грошового зобовязання - 1734,72грн., судові витрати у розмірі 982,20 грн. У судове' заісідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд спрайй у його відсутність. Представник позивача у судовому засіданні доповнив заявлений позов та остаточно просив розірвати Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надра» від 29.08.2007 року та стягнути суму грошового ркладу з урахуванням індексу інфляції - 78 540грн., три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання - 2 449, 50грн., десять відсотків за користування коштами згідно умов Договору - 9 151,70грн., 15 000грн. - моральної шкоди, судові витрати у розмірі 120 грн.. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на Постанову Правління Національного [PERSON] України щодо введення мораторію на задоволення вимог кредиторів [PERSON], просив в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Між позивачем та відповідачем 29 липня 2007 року було укладено безстроковий договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ КБ «Надрам та відкрито поточний (накопичувальний) рахунок №285170 за умовами обслуговування Тарифного Пакету (далі ТП) «Стимул» за яким згідно Додатку №1 до ТП базову ставка у гривні складає І0% річних, що стверджується випискою-повідомлення (а.с.19). На виконання умов Договору позивач здійснив поповнення накопичувального рахунку 1284170 готівкою на суму 70 000грн., що стверджується квитанцією №154 від 29.08.2007 зоку(а.с.іб). Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово намагайся перевести гроші з накопичувального рахунку на поточний у зв'язку з чим 11.03.2209 року звертався до відповідача з заявою. Листом-повідомленням Управління НБУ в Миколаївській області від 19.06.2009 ]к>ку позивачу роз'яснено, що його кошти [PERSON] помилково перераховані на депозитний рахунок та з ним укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) з 13.01.2009 року до 13.02.2009року (а.с.22). Після чого. 08.10.2009р. позивач звернувся до ВАТ КБ «Надра» з зайвою про розірвання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 29.08.2007 року та повернення вкладу з нарахованими відсотками. Проте відповідач порушив умови договору, внесені кошти позивачу не повернув. Вимогами ст.ст. 526, 610 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано .за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Згідно з ч.І ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі встановленому договором банківського вкладу. Враховуючи викладене вимоги позивача про розірвання укладеного між сторонами договору та стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 70 000грн. з нарахованими відсотками згідно умов договору 10% річних за період з 01.03.2009 року по 31.05.2010 року за 457 дні у розмірі 9 151,70грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який ґірострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплаХити суму брргу зі урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а тдкож три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договіором або законом. Посилання і відповідача як на обставину, яка перешкоджала виконанню його зобовязань, на введення Нацбанком України мораторію на задоволення вимог кредиторів ВАТ КБ «Надра» строком на шість місяців - з 10 лютого 2009 року по 10 серпні 2009 року, а тим більше на його продовження 10 серпня 2009 року постановою НБУ № 452 від 05.08.2009р. до 10 лютого 2010 року, в якій зазначено, що продовження мораторію не стосується зобовязань за вкладами, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, і при цьому виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», протягом дії мораторію забороняється здійснювати стягнення на підставі виконавчих документів,та інших документів, за якими здійснюється стягнення, та вжиття заходів, спрямованих забезпечення такого стягнення відповідно до законодавства України, а також у період дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові, (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Це не звільняло банк від необхідності належного виконання своїх основних зобрвязань за договором накопичувального вкладу, не перешкоджало такому виконанню та не обмежує можливості здійснення передбаченого ст. 16 ЦК судового захисту прав кредиторів. Передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами, не є неустойкою (штрафом, пенею), фінансовою чи економічною санкцією, мають компенсаційний характер, а тому можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Враховуючи викладене, відповідач має відшкодувати позивачу суму грошових вкладів з урахуванням індексу інфляції у період з 01.03.2009 року по 01.04.2010 року, яка становить 8 540, 00грн., та три відсотки річних за користування коштами за період з 01.04,2009 року по 31.05.2010року за 426 дні у розмірі - 2 449,50грн.. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі віимргй не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немаФнової) шкоди та вимог ст.23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньої передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно зі ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязання, якщо таке відшкодування встановленого договором або законом. Ураховуючи те, що ні законом ні договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, на інформаційно-технічне забезпечення розглщіу управи у розмірі 120 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 901 грн.41 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial