Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON]А у травні 2010 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 15.01.2007 року відповідач [PERSON] взяла в борг кошти у сумі 18000 грн. та зобовязувалася повернути до 20 липня 2007 року, про що останньою було написано розписку. До моменту подачі позову до суду борг не погашено, на прохання віддати борг відповідачка пояснює, що у неї немає чим віддавати, оскільки єдиним дохід є пенсія. Тому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 30015 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, та судові витрати повязані з розглядом справи. Відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечує проти його задоволення та пояснила суду, що дійсно 15 січня 2007 року вона взяла в борг 18000 грн. на святкування весілля дочки. Повернути борг вона не має змоги, оскільки єдиним доходом є її пенсія. Судом установлено: 15.01.2007 року згідно договору позики, відповідачка [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 18000 грн., які зобовязалася повернути у строк до 20.07.2007 року. (а.с. 6) У вказаний в договорі позики строк до 20.07.2007 року відповідачка [PERSON] кошти позивачу [PERSON] не повернула. Викладене, крім пояснень позивача та відповідача підтверджується також копією договору позики про отримання грошей від 15.01.2007 року (а.с. 6); розрахунком суми бору з урахуванням встановленого індексу інфляції (а.с. 8) іншими матеріалами справи. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На момент звернення до суду сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних становить 30015 грн., у тому числі 18000 грн. сума основного боргу, 10494 грн. сума інфляційних, 1521 грн. відсотки річних. У відповідності до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved