Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

Позивач у жовтні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на свою користь 40.000, 00 грн. основного боргу, 5.472, 90 грн. пені, 883, 00 грн. індексу інфляції, 713, 42 грн. 3% річних, а також 20.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 09.02.2009 р. надав відповідачеві позику у розмірі 40.000, 00 грн., що підлягала поверненню у строк до 03.03.2009 р., втім відповідач отримані кошти ані у визначені угодою строки, ані пізніше не повернув. В судовому представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідач до суду не зявився, від отримання судових повіток за адресою місця його реєстрації, підтвердженою обліковими даними МВС (а.с. 29), поштові повідомлення не отримував (а.с. 20, 21), у звязку з чим про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення у пресі, що є підставою для вирішення справи у заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.02.2009 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав суму у розмірі 40.000, 00 грн. на строк до 03.03.2009 р., підтвердивши факт укладання угоди та отримання грошей відповідною розпискою (а.с. 9). В обумовлені строки та у подальшому сума позики повернута відповідачем не була. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини позики, врегульовані положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, а також загальними нормами зобовязального права. У цих правовідносинах відповідачем був порушений його обовязок у визначений угодою строк повернути отриману суму, встановлений ст. ст. 526, 1049 ЦК України, тим самим було порушене право позивача на своєчасне отримання наданої ним позики. Згідно ст. 16 ЦПК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 536, 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів за користування позикою, розмір яких визначається законом на рівні облікової ставки НБУ, втім інший їх розмір може бути встановлений договором. За викладених обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми позики з урахуванням індексу інфляції та процентів у межах заявлених 3% річних, що є нижчим від облікової ставки НБУ, - обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення пені та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки у спірних такі види відповідальності не випливають з закону та не передбачені договором. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають присудженню на користь позивачів з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial