Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Олевська райагропромтехніка далі ВАТ „Олевська райагропромтехніка середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку, не нараховані і не виплачені індексацію заробітної плати, компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію, компенсацію за відпустку, відповідні виплати як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС та незаконно утримані профспілкові внески, зазначивши при цьому, що відповідач в супереч ст.116 КЗпП України не провів із позивачем вказаних розрахунків на суму, відповідно до наданих до суду особистих розрахунків в розміри 2207.51 грн., які і просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав частково, в частині сум заборгованостей по відповідним заборгованим виплатам на загальну суму 1738.25 грн., які зазначені в запереченні представника відповідача, яке було надано останнім у попередньому судовому засіданні та відповідно до розрахунків наданих представником відповідача, з якими позивач повністю погоджується. Представник відповідача ВАТ „Олевська райагропромтехніка в судове засідання вкотре не Уявився, але надіслав до суду письмове клопотання щодо перенесення розгляду справи на іншу дату у звязку із знаходженням представника відповідача на лікарняному. Суд, враховуючи те, що розгляд вказаної справи призначався неодноразово а представник відповідача мав можливість прибути у перші судові засідання, але подавав неодноразові клопотання про перенесення судових засідань та розгляду справи на інший день при цьому не надавши до суду жодного доказу щодо поважності причини неявки до суду, суд вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки представником відповідача не надано відповідних доказів та посилання на докази щодо перебування представника відповідача на лікарняному. У звязку з чим розгляд справи затягується відносно його розумності розгляд вправи по суті, а тому суд з врахуванням думки позивача та відсутності належних доказів _ до поважності неприбуття представника відповідача у судове засідання визнає причину неявки до суду неповажною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 02.07.2008 року і 30.11.2009 року відповідно до наказу № 382-к та на підставі ч.І п.1 ст.36 КЗпП України звільнився за угодою сторін. При звільненні позивача, керівництво ВАТ „Олевська райагропромтехніка не провели виплату всіх належних сум, що належать позивачу від підприємства при його звільненні, не нарахував і не виплатив індексацію заробітної плати та компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію заборгованої заробітної плати, а також компенсацію за невикористані дні відпустки, загальна сума заборгованості яких на час розгляду справи у суді становить 1738.25 грн., та яка до даного часу не погашена, що стверджується довідками відповідача. На момент звільнення остаточний розрахунок з позивачем не проведений по вині відповідача. Так відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року „про практику застосування законодавства про працю, суд задовольняючи вимоги про оплату праці має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Враховуючи наведене вище час затримки розрахунку перед позивачем, з дня його звільнення і до моменту останнього розрахунку підлягає виплаті, відповідно до розрахунку наданого представником відповідача, який перевірено судом та не заперечувався позивачем у судовому засіданні, виходячи із середньомісячного заробітку за два останніх повних місяці перед звільненням складає - 830 грн., (830 : 2 = 415 грн.), (830 грн., : 44 робочі дні) = 18.86 грн., денна заробітна плата. Таким чином за 23 робочі дні грудня місяця 2009 року сума заборгованості становить - 433.78 грн., (18.86 грн., х 23 дні), за 19 робочих дні січня місяця 2010 року - 358.34 грн., (18.86 грн., х 19), за 15 робочих днів лютого місяця 2010 року - 282.90 грн., (18.86 х 15), а всього на загальну суму 1075.02 грн., заборгованості середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку, /а.с.53/. До стягнення підлягає компенсація за невикористані 2.5 дні відпустки позивача (за мінусом оплачених 30 календарних дні), в сумі 33.15 грн., що стверджується наданим до суду представником відповідача розрахунком./а.с.30/. Крім того до стягнення підлягає також 526.93 грн., не нарахованої відповідачем індексації заробітної плати та компенсація в сумі 47.01 грн., за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати, а також 56.14 грн., підвищеної оплати праці, як особі яка працювала в зоні посиленого радіологічного контролю./а.с.ЗЗ-35/. Дані правовідносини врегульовані ст.ст.21, 33, 34 Закону України „Про оплату праці, з яких слідує, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Із ст.116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В даному випадку суд прийшов до висновку, що відповідачем порушено право позивача на вчасне, встановлене законом право отримання заробітної плати за виконану ним роботу, за захистом якого він звернувся до суду і яке повинно бути поновлене в судовому порядку. Разом з тим суд не може взяти до уваги та визнати доказами по справі розрахунки заборгованості по відповідним виплатам заробітної плати, індексації та компенсації, які були надані позивачем до суду, оскільки вони не можуть бути доказом у справі, так як зроблені позивачем особисто, ґрунтуються на особистих висновках позивача, який не має відповідної економічної освіти, не є спеціалістом або експертом в галузі бухгалтерського обліку та нарахування заробітної плати. До задоволення не підлягає і позовна вимога позивача, щодо стягнення допомоги на чисті продукти харчування, як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС четвертої категорії, оскільки зазначена допомога не нараховувалася і не виплачувалася позивачу у звязку з тим, що позивачем не подавалися до бухгалтерії відповідача відповідні документи, /а.с.53/. Відносно стягнення незаконно утриманих профспілкових внесків з відповідача, суд також вважає дану вимогу безпідставною, оскільки представником відповідача на запит суду надано копію заяви позивача до керівника ВАТ „Олевська райагропромтехніка від 21.07.2008 року із якої слідує, що позивач просить утримувати членські профспілкові внески щомісячно в розміри 1 % від нарахованої заробітної плати./а.с.23/. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ч.І ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного та

Outcome: partial