Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду 13 липня 2010 року з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, внаслідок іхворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІІ-ї групи та віднесено до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської ітастрофи. Позивач має право на отримання різних пільг і компенсацій, передбачених Законами країни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ітастрофи". При зверненні позивача до УПСЗН щодо перерахунку щорічної допомоги на 'оздоровлення та виплати разової грошової суми допомоги йому було відмовлено. В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить дії Управління праці та соціального захисту населення Лозівської райдержадміністрації Харківської області в частині не донарахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення - визнати протиправними. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Лозівської райдержадміністрації Харківської області на користь позивача недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2007-2009 роки у сумі 6152 грн., зобов'язати відповідача призначити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Позивач в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи є його клопотання, в якому він просить слухати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обгрунту вання своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за шкоду. заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи , при встановленні інвалідності і виплату різниці в одноразовій компенсації при встановлені вищої групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомог є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, Постановою Кабінету Міністрів України №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 року, Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Положенням "Про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годуватьника", затвердженого наказом Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №28 від 31.12.1996 року , Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення . Також у своїх запереченнях відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову через відсутність правових підстав для нарахування та виплати відповідних допомог в розмірах, вищих, встановлено діючим законодавством, а також просив розглянути справу за відсутності його дставника. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у аві доказів. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, увавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, лідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає стковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] JI.O. є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній ректростанції 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 441724 (а.с.10) та є вал ідо м 111 групи. Відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється у ідповідності з Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус та соціальний ахист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон України №796- XII). Статтею 48 Закону України №796-ХІІ визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ч.2 цієї статті: у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом III групи, відповідно до ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення інвалідам III групи - у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно із ч.7 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. 01 червня 2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської райдержадміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в зв'язку зі встановленням йому III групи інвалідності, виплативши різницю в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки та в подальшому проводити відповідні виплати в законодавчо встановлених розмірах (а.с.13), на яку отримав відповідь-відмову від 10 червня 2010 року (а.с.14). Відповідно до ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захислу потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Що стосується вимог щодо перерахунку і виплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплативши різницю при встановленні III групи інвалідності у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що виплата одноразової компенсації позивачу за встановлення III групи інвалідності була проведена у червні 2007 року, у грудні 2008 року та серпні 2009 року в розмірі 270 гривень 00 копійок. Дійсно, розмір різниці в одноразовій компенсації, виплаченій позивачу, не відповідає розміру 4 мінімальних заробітних плат на момент проведення виплати. Порядок нарахування і виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, при встановленні інвалідності визначається Кабінетом Міністрів аїни, і, встановлюючи такий порядок, останній не може допустити звуження змісту та обсягу б \ в позивача, встановлених цим же Законом. Крім того, у ч.І ст.67 Закону №796-ХІіЛ^> новлено, що розміри доплат, пенсій і компенсацій, підвищуються Кабінетом Міністрів аїни відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Позивач звернувся до суду 13.07.2010 року. Що стосується позовних вимог щодо ахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки, то суд не ачае підстав для їх задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2007 та грудні 2008 року позивачу була плачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст.48 Закону 'країни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської тастрофи", з урахуванням змін, які вносились Законом України "Про Державний бюджет 'країни на 2007 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про несення змін до деяких законодавчих актів України". Ч. 2 ст. 95 Конституцією України передбачено, що виключно законом про Державний юджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про державний бюджет України. Дію ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення, згідно із ст.71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" від 19.12.2006 року №489-У. Зупинення ст.48 Закон України №796-ХІІ на 2007 рік, передбачене ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N6- рп/2007. Редакцію ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" в частині порядку визначення розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення. Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачені положеннями розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року М10-рп/2008. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Положення деяких пунктів статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та положення деяких пунктів розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти, виплачені до прийняття рішення Конституційним судом, є такими, що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тобто позивач вказаним правом вже скористався. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача стосовно перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів аїни" №107-УІ від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам III групи начується у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Статтею 71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України ане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до ісонодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних маху межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Постановою КМУ від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення омадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" інвалідам III групи (становлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 90 гривень. Проте, посилання відповідача на постанову КМУ від 12.07.2005 року №562 не можуть бути рийняті до уваги, оскільки на виконання ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України а 2009 рік" у 2009 році Кабінетом Міністрів України не було встановлено розміру допомоги, Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Діючими ж є норми законів, які чітко становлюють розмір допомог. Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік в серпні 2009 року в розмірі 90 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 Цивільно-процесуального кодексу України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР) закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту , суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46). За чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Законом України "Про Державний бюджет" на відповідний рік. Отже, за конститу ційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХН, а не положення постанови КМУ від 12.07.2005 року за №562, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік підлягають задоволенню за урахуванням тієї суми, що була виплачена позивачу. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в належному розмірі, суд вважає за необхідне визнати незаконними дії УПСЗН Лозівської міської ради Харківської області по не виконанню приписів ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які призвели до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік. Відповідно до ч.І ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, в предмет судового захисту входять саме порушені права, свободи і охоронювані законом інтереси особи. Тому, що стосується вимог позивача до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської райдержадміністрації Харківської області стосовно нарахування та виплати належну йому щорічної допомоги на оздоровлення в наступні роки, то вони не підлягають задоволенню, вони є передчасними, оскільки поновленню підлягають порушені права позивача на час ухвалення даного судового рішення, а суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє. Згідно п. 5 ч. 4 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" позивача звільнено від сплати державного мита. Судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial