Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних у розмірі 57 346,00 гривень, 100000 гривень моральної шкоди, а також стягнути на свою користь судові витрати. В обгрунтування позову посилався на те, що 01 грудня 2008 року у відповідності з вимогами ст.1046 -1049 ЦК України, [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 53 000 гривень, що на момент їх передачі складало 7 100 доларів США. Строк повернення грошей настав 01 лютого 2009 року. Починаючи з 02 лютого 2009 року, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак той категорично відмовився їх повернути, посилаючись на відсутність грошей. 29.07.2009 року він звернувся письмово з претензією вимогою до [PERSON], однак відповідь не надійшла. В звязку з неповерненням грошей, він вимушений звернутися до суду. Такими діями відповідача йому заподіяна також моральна шкода, яка полягає в тому, що у нього порушився сон, ділова активність, його сімя потребує матеріального забезпечення, яке він не має змоги надати. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, [PERSON] позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просили відмовити з наступних підстав. [PERSON] в судовому засіданні заперечував факт отримання грошей за розпискою. Пояснив, що працював в товаристві з обмеженою відповідальністю „Бронта машиністом автокрану. 16 серпня 2008 року сталася аварія автокрану, на якому він працював. Грошей від [PERSON] він не отримував, а розписку написав на вимогу позивача в рахунок відшкодування шкоди за ремонт крану на якому він працював. Оскільки він працював у позивача [PERSON], та був залежний від нього як працедавця, то вимушений був погодитись на такі умови компенсації за ремонт автокрану, так як боявся залишитись без роботи. Надалі, [PERSON] продовжував вираховувати з його заробітної плати певні суми грошей врахунок погашення заборгованості аж до його звільнення. Всього він сплатив [PERSON] 3000 гривень. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 1046 ЦК України,' за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1051 ТЖ України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Матеріали справи містять розписку від 01 грудня 2008 року із якої вбачається, що [PERSON] отримує в борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 53 000 гривень, що по курсу 7,5 гривень складає 7100 доларів США та зобовязується повернути дану суму боргу до 01 лютого 2009 року. Дана розписка складена в присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Розписка складена добровільно, без примусу. Однак, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що [PERSON] грошей за вказаною розпискою не отримував, розписку написав на вимогу позивача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди за ремонт автокрану на якому він працював. Факт аварії автокрану учасниками процесу не заперечувався. Більш того, позивач у судовому засіданні пояснив, що 53000 гривень, це саме та сума, яка була витрачена ним на ремонт автокрану, а відповідач мусив йому повернути ці гроші. На виконання зобовязання по відшкодуванню завданої шкоди, [PERSON] написав розписку, згідно якої зобовязався повернути витрачені кошти. Надалі ж в судових засіданнях [PERSON] пояснював, що кошти [PERSON] передав, той їх перерахував та він, [PERSON], забрав їх та поклав до свого сейфу, а потім розрахувався за ремонт крану. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що гроші за ремонт крану він отримував від [PERSON] в присутності [PERSON]. Суд критично оцінює свідчення [PERSON] про те, що в його присутності передавались гроші [PERSON], оскільки вони суперечать навіть поясненням самого позивача. Суд вважає, що оскільки позивач [PERSON] працював у позивача [PERSON], та був залежний від нього як працедавця, то вимушений був погодитись на такі вкрай невигідні для нього умови компенсації за ремонт автокрану, так як боявся залишитись без роботи. Тобто суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] написав розписку під впливом тяжких для нього обставин та на вкрай невигідних для себе умовах. Оскільки [PERSON] не отримав грошей за розпискою, договір позики не можна вважати укладеним. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed