Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулись з позовом до суду до ВАТ Морський транспортний банк, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання правочину недійсним, [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Броварської міської ради, ВАТ Морський транспортний банк, приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на квартиру, визнання правочину дійсним та ВАТ Морський транспортний банк звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], орган опіки та піклування Броварської міської ради та КП БМР Броварське бюро технічної інвентаризації про визнання іпотечного договору дійсним та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі за основним позовом зазначали, що до [PERSON] звернувся його друг та керівник [PERSON] з проханням надати дозвіл для використання його квартири під заставу. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23.10.2007 року № 538 було надано дозвіл на надання в іпотеку до ТАС-КОМЕРЦБАНК 4-кімнатної квартири [ADDRESS], співвласником ? частини якої є їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], для отримання кредиту в сумі до 150 000 доларів США. За будь-яким іншим дозволом у виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області [PERSON] не звертався. Проте, пізніше виявилося, що 24 січня 2008 року між позивачами та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в приміщенні Морського транспортного банку та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Позивачі 24 січня 2008 року з 9-00 год. ранку знаходились біля приміщення банку в автомобілі. Позивачі були запрошені до приміщення банку для підписання договору лише в 18 год. 00 хв., тобто наприкінці роботи банку. В приміщенні банку позивачі знаходилися не більше 30 хв. Сама процедура підписання була проведена швидко. Фактично позивачі вважали, що був підписаний інший договір. Після підписання позивачі повернулися в автомобіль. 01 січня 2009 року [PERSON] у віці 38 років помер. За тиждень із Київської філії Морського транспортного банку зателефонували [PERSON] та запропонували зявитися в банк де повідомили, що [PERSON] є поручителем [PERSON] і про те, що квартиру у нього будуть вилучати, так як вона заставлена в банк на підставі договору іпотеки. Після зустрічі в банку [PERSON] стали відомі такі факти, що по-перше оцінювач майна підробив звіт і надав банку фотографії не квартири, яка заставлялася, а іншої квартири, яка знаходиться в м. Києві та належала [PERSON], та знаходилась за адресою: [ADDRESS]. На думку позивачів, це було необхідно [PERSON] для завищення вартості квартири для отримання кредиту, так як банк видає кредит не на повну вартість квартири, а лише 80% вартості, яка встановлена оцінювачем. При цьому, як стало відомо позивачам, оцінювач акредитований саме в Морському транспортному банку. Крім того, був підписаний не той текст договору, на який погодилися позивачі. В договорі купівлі продажу, який предявили [PERSON]- зазначений витяг з рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 24 січня 2008 року № 612. Дані цього документу не відповідають витягу з рішення від 23 жовтня 2007 року № 538. За твердженням представника опікунської ради існував лише один документ та строк дії його скінчився наприкінці 2007 року, а угода відбулася у січні 2008 році. При цьому згоду на укладання договору купівлі-продажу та іпотечного договору повинна була надати його дружина - [PERSON], нині можлива спадкоємиця. Згідно відповіді з виконавчого комітету Броварського міської ради Київської області № 2-15/228 від 03.02.2009 року про те, що до опікунської ради про дозвіл на продаж квартири [ADDRESS] неповнолітня позивачка та її батьки не зверталися. Рішення, на яке є посилання в тексті спірного договору купівлі-продажу № 612 від 24.01.2008 року щодо надання дозволу на відчуження житла виконавчим комітетом не приймалось. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. В Морському транспортному банку позивачів повідомили, що квартира буде використана банком на свій розсуд, тобто виселення осіб, та взяття на баланс банку квартири. Крім того, позивачам стало відомо, що існує іпотечний договір, який було укладено після підписання договору купівлі-продажу квартири. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між позивачами та [PERSON] квартири [ADDRESS] від 24 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] та визнати недійсним договір іпотеки укладений між [PERSON]О та ВАТ Морский транспортний банк про заставу квартири [ADDRESS] від 24 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів доповнила позовні вимоги та пояснила, що при вчиненні договору купівлі-продажу спірної квартири покупець [PERSON] навмисно ввів позивачів в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін. Ці обставини підтверджуються тими фактами, що витяг з реєстру БТІ м. Бровари [PERSON] брав для укладення договору іпотеки, в 2007 році Броварська міська рада видавала дозвіл на заставу ? частини квартири, яка налалежала неповнолітній [PERSON]. Будь-яких інших дозволів органів опіки та піклування на відчуження належної неповнолітній частки Броварська міська рада не видавала. Доказами того, що позивачі свідомо підписували не договір купівлі-продажу є й той факт, що у 2004-2006 роках [PERSON] використовував таким чином для застави майно позивачів для отримання кредитів. Цей факт підтверджується відповіддю Броварської міської ради про видачу дозволів позивачу [PERSON] для підписання договору іпотеки від імені неповнолітньої [PERSON]Е . Просила визнати договір купівлі-продажу укладений між позивачами та [PERSON] квартири [ADDRESS] від 24 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] недійсним також з підстав передбачених ст.230 ЦК України. Заперечуючи проти позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: центр опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради, відкрите акціонерне товариство Морський транспортний банк, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на квартиру, визнання правочину дійсним. Позивачка за зустрічним позовом зазначала, що її чоловік [PERSON] довгий час співпрацював з [PERSON], вони мали спільні проекти, неодноразово спільно вкладали гроші в загальні справи на протязі біля десяти років. На кінець 2007 року на початок 2008 року вони вирішили, спільно, побудувати в м. Бровари магазин для продажу кахля та сантехніки. Враховуючи, що у [PERSON] грошей на той час не було, то саме він запропонував [PERSON] придбати у його сімї квартиру № 17 в м. Бровари по вул. Енгельса, 1. [PERSON] та його дружина вирішили вкласти гроші в магазин, ремонт, придбання товару, а їм придбати собі житло недалеко від м. Бровари. [PERSON] обіцяв [PERSON] скоро придбати собі нове житло та виїхати з проданої квартири. У позивачки та [PERSON] було де жити, тому [PERSON]О не поспішав [PERSON] виїхати з квартири. Після цього [PERSON] придбав у сімї [PERSON] їх квартиру за реальну комерційну ціну 235 000 доларів США (1\~186\~750 гривень) і гроші [PERSON] отримав до підписання договору купівлі-продажу квартири, про що і вказано в договорі купівлі-продажу (п.п. 3.1., 3.2.) . В той же самий день, в січні 2008 року, [PERSON], так як він віддав всі свої вільні гроші [PERSON], взяв кредит в банку ВАТ Морський транспортний банк і використав їх на потреби бізнесу. Після цього, з лютого по грудень 2008 року, до дня смерті, [PERSON] особисто постійно платив банку проценти та тіло кредиту. Сімя [PERSON] весь 2008 рік не мали до них ніяких претензій. Підстави для визнання правочину, а саме: договору купівлі-продажу квартири № 17 в м. Бровари по вул. Енгельса, 1 недійсним є неправдивий витяг з рішення виконкому Броварської міської ради Київської області від 24.01.2008р. № 612. Саме [PERSON] надав даний витяг з оригіналами інших документів нотаріусу [PERSON] для проведення договору купівлі-продажу. [PERSON] не могли дати в Броварський міській раді Київської області ніяких документів, що мають відношення до сімї [PERSON]. Посилаючись на викладене просила суд визнати правочин, договір купівлі-продажу квартири № 17 в м. Бровари, по вул. Енгельса, 1, укладений 24.01.2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]О дійсним. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 17 в м. Бровари по вул. Енгельса, 1. В позовних вимогах сімї [PERSON] до ВАТ Морський транспортний банк та [PERSON] відмовити в повному обсязі. ВАТ Морський транспортний банк звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], центр опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради та КП БМР Броварське бюро технічної інвентаризації про визнання іпотечного договору дійсним та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначав, що 24 січня 2008 року між ВАТ МТБ та [PERSON], позичальником, було укладено кредитний договір № 00384/RK. На підставі умов кредитного договору банк надав позичальникові кредитні кошти з 24.01.2008 р. по 23.01.20028р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії в сумі 185 162,00 доларів США на наступні цілі: на придбання квартири у сумі 150000,00 доларів США, а також у сумі 35 162,00 доларів США на сплату страхових платежів та зі сплатою за користування кредитом у розмірі 13% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між ним та банком 24.01.2008 р. було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 52. Відповідно до умов п.7 іпотечного договору в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру № 17, по вул. Енгельса, 1 в м. Бровари., що належала [PERSON]О за життя на праві приватної власності. Право власності [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 24.01.2008 року за реєстровим № 51 та зареєстрованого відповідно до чинного законодавства в Державному реєстрі право чинів. Згідно з ч.6 ст. 203 ЦК України ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У первісному позові подружжям [PERSON] не наведено жодного аргументу щодо того яким саме чином договір купівлі-продажу квартири міг зашкодити правам та інтересам їхньої неповнолітньої доньки, або зашкодив після його укладення. Також у матеріалах за первісною позовною заявою [PERSON] та [PERSON], [PERSON] немає жодного посилання ні на обставини, ні на нормативно-правові акти, на підставі яких договір іпотеки повинен бути визнаним недійсним, а у позовній заяві обґрунтовується лише недійсність договору купівлі-продажу. До вказаного договору купівлі-продажу банк взагалі не має ніякого відношення, оскільки не є стороною. Єдиним доказом, на який посилаються [PERSON], як на підставу недійсності договору купівлі-продажу, є відповідь на адвокатський запит з виконавчого комітету Броварської міської ради про те, що до опікунської ради виконкому подружжя [PERSON] для отримання дозволу для продажу квартири не зверталося. Вважають, що рішення виконкому Броварської міської ради № 612 від 24.01.2008р. про надання дозволу подружжю [PERSON] на надання згоди на продаж належної їхній неповнолітній доньці ? частини квартири є дійсним та чинним до цього часу, ніким не оспорювалось і не скасовувалось, не визнавалося судом недійсним, тому також є належним доказом в справі. Ніяких підтверджень щодо підроблення вказаного рішення виконкому або його прийняття з порушенням вимог законодавства про місцеве самоврядування немає. Згідно цього рішення, воно приймалося виконкомом 24.01.2008 року на підставі поданих заяв [PERSON] та [PERSON], а також пропозиції опікунської ради згідно з протоколом її засідання від 06.11.2007 року. Факт того, що таке засідання опікунської ради проводилося та того, що на ньому було запропоновано надати батькам згоду своїй неповнолітній дитині продати належне їй нерухоме майно також ніким не оспорюється. У первісній позовній заяві позивачів зазначено, що ними 24.01.2009 року було підписано не той текст договору, на яких вони погоджувалися, що фактично вони вважали, що був підписаний інший договір. Проте, ніяких пояснень щодо того який саме договір, в чому саме полягали неточності у договорі з невідомих причин не конкретизовано. Так, згідно з п. 2.1. договору купівлі-продажу продавці доводять до відома покупця, те, що від покупця не приховано обставин, що мають істотне значення, а неповнолітня [PERSON] діяла за згодою своїх батьків. [PERSON] на протязі дії кредитного договору порушував свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом, з порушенням строків, встановлених кредитним договором. Станом на 29 жовтня 2009 року борг за кредитним договором становить 149 426,25 доларів США, що за курсом НБУ на 22.10.2009 року становить 1 194 364, 02грн. та 10 866,60 гривень пеня, що разом становить 1 205 230,61 грн., у тому числі: 144 988,84 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ станом на 22.10.2009 рік становить 1 158 895,80 грн.; 4 437, 41 доларів США - заборгованість за відсотками, що за курсом НБУ станом на 22.10.2009 рік становить 35 468,22 грн.; 10 866, 60 грн. пеня. У звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором порушенням ним строків погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, непогашенням неустойки, позивач вимагав від позичальника усунення порушень вимог кредитного договору та попередив, що у разі невиконання цих вимог буде змушений звернутися до суду. Проте, 01січня 2009 року позичальник за кредитним договором [PERSON] помер, що підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-БК № 129977 від 03.01.2009 року, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис у книзі реєстрації смертей №134, тому заборгованість за кредитним договором погашена не була. У звязку з цим банк вимагав від спадкоємиці [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором, однак вимоги банку задоволені не були. Також, 20.01.2009 р. за місцем відкриття спадщини до Десятої Київської державної нотаріальної контори банком було відправлено заяву кредитора з викладенням вимог банку щодо заборгованості спадкодавця [PERSON] за кредитним договором та з клопотанням повідомити спадкоємців [PERSON] про вимоги банку та не видавати їм свідоцтв про право на спадщину. Таким чином, в силу ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, [PERSON] за законом на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина цієї квартири, що належала спадкодавцеві, входить до складу спадкового майна. Як стало відомо Банку пізніше, [PERSON] звернулася у червні 2009 року до державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини. Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], які мають право успадковувати другу половину квартири [ADDRESS], яка знаходиться в іпотеці, залишилися - неповнолітній син [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON]. Наскільки відомо банку, мати спадкодавця [PERSON] проживала окремо від спадкодавця. Повідомлення з Десятої Київської державної нотаріальної контори про надходження її заяви про прийняття спадщини на адресу банку не надходило. Тому даних про прийняття нею спадщини немає. Таким чином, на даний час ? частина предмета іпотеки (квартири), який входить до складу спадкового майна, належить неповнолітньому спадкоємцю [PERSON] з часу відкриття спадщини, тобто з 01 січня 2009 року, а інша ? частина предмета іпотеки належить дружині спадкодавця [PERSON] за законом з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 24.01.2008 року. У відповідності до умов, викладених в договорі іпотеки (п. 16.7.1.) іпотекодержатель (ВАТ МТБ) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно ст. 12 ЗУ України Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на викладене, просив у задоволенні позову [PERSON] і [PERSON], які також діють в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства МОРСЬКИЙ [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним відмовити повністю. Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 52, - квартиру, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Енгельса, будинок номер 1 квартира № 17 в межах заборгованості за кредитним договором в сумі 1 205 230, 61 гривень на користь ВАТ Морський транспортний банк. Провести стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ВАТ Морський транспортний банк права продажу предмета іпотеки квартири [ADDRESS] будь-якій третій особі. Надати ВАТ Морський транспортний банк право на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу предмета іпотеки, зокрема в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації. Виселити з квартири [ADDRESS] мешканців, які проживають в ній, а саме: відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Стягнути з відповідачів витрати по сплаті державного мита в розмірі 1 700, 00 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120, 00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] за основним позовом та відповідачка за зустрічними позовами основний позов підтримали, надали пояснення аналогічні основному позову. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] та ВАТ Морський транспортний банк просили відмовити, основний задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] представник відповідачки [PERSON] за основним позовом, представник позивачки за зустрічним позовом [PERSON] та представник третьої особи за зустрічним позовом ВАТ Моторний транспортний банк позовні вимоги за основним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] та ВАТ Морський транспортний банк просили задовольнити, надали пояснення аналогічні зустрічному позовному позову. В судовому засіданні [PERSON] представник ВАТ Морський транспортний банк відповідача за основним позовом, представник третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] та представник позивача за зустрічним позовом ВАТ Морський транспортний банк основний позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Зустрічний позов [PERSON] та ВАТ Морський транспортний банк просили задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] представник комунального підприємства Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації третьої особи за зустрічним позовом ВАТ Морський транспортний банк посилався на розсуд суду стосовно вирішення справи, проте, зазначили, що не можуть виконати вимогу ВАТ Морський транспортний банк про надання ВАТ Морський транспортний банк право на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу предмета іпотеки, зокрема в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації. В судовому засіданні [PERSON] представник центру опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради третьої особи за зустрічним позовом ВАТ Морський транспортний банк підтримав основні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]та пояснив, що неповнолітній [PERSON] дозволу на відчуження належної їй ? частини квартири ніколи не видавалося. За заявою [PERSON] видавалися дозволи на заставу належною неповнолітній [PERSON] ? частини квартири. Також зазначив, що при ознайомленні з копією «дозволу», який надав до матеріалів справи приватний нотаріус [PERSON] вбачається, що в тексті цього «дозволу» навіть відсутня інформація, що саме надається неповнолітній [PERSON] замість відчужуваної ? частини спірної квартири. Тому за формою «документ «не відповідає дозволам органу опіки та піклування. Рішення №612 від 24.01.2008 року наявне в матеріалах справи виконавчим комітетом Броварської міської ради не приймалося. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не зявився, надав суду заперечення в яких зазначив, що 24 січня 2008 року ним, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 51 та іпотечний договір за реєстровим № 52. Предметом договору купівлі-продажу була квартира № 17, що в будинку № 1 по вул. Енгельса в місті Бровари Київської області. Квартира належала [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO] на праві приватної спільної часткової власності ([PERSON] ? частка у праві власності, [PERSON] ? частка у праві власності та [PERSON] ? частка у праві власності) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] 14 жовтня 2002 року за реєстровим № 3161, право власності зареєстроване Броварським міським бюро технічної інвентаризації, про що зроблений запис 28 жовтня 2002 року у реєстровій книзі № 87 за реєстровим № 1-15585 та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 5049365. Договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 51 був посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог встановлених діючим законодавством на час вчинення нотаріальних дій - ст. 7 Закону України Про нотаріат. Після перевірки нотаріусом належності майна продавцям було встановлено особу продавців та покупця. При встановленні осіб продавців нотаріусом було встановлено, що [PERSON], якій належить ? частка у праві власності на вищевказану квартиру, не досягла вісімнадцяти років та немає повної цивільної дієздатності. Згода батьків на вчинення неповнолітньою особою правочину за цивільним законодавством є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому слід мати на увазі, що згадана одна сторона може бути представлена однією або кількома особами. Оскільки [PERSON] на момент продажу своєї частки у праві власності на квартиру, була неповнолітньою особою її батьки [PERSON] та [PERSON] надали їй згоду у встановленій законом формі на продаж належної їй частки, яка була посвідчена ним. 24 січня 2008 року за реєстровим № 50. Єдиною підставою для визнання цих правочинів недійсними, позивачами зазначається вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування та у позовній заяві посилаються тільки на ст. 224 Цивільного кодексу України, яка не поширює свою дію (не може застосовуватися) на посвідчені нотаріусом 24 січня 2008 року правочини, а саме: згоди на вчинення правочинів неповнолітньою особою за реєстровим № 50, договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 51, іпотечного договору за реєстровим № 52. Інших доказів та підстав для визнання вищевказаних правочинів позивачами не наводиться. У позовній заяві посилаються на те, що вищезгадане рішення є підробленим, не згадуючи, що саме вони надали його при посвідченні згоди нотаріусу та саме на нього вони посилалися у згоді та у договорі, тому вони не могли не знати його походження, більш того, якщо вони не зверталися до уповноваженого органу за його отриманням та вимагають визнання недійсними правочинів вчинених на підставі цих документів - зловживають своїм правом. Посилаючись на викладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів за основним позовом [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2010 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] в частині визнання недійсним іпотечного договору укладеного між [PERSON] та ВАТ Морський транспортний банк 24 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за їх заявою залишено без розгляду. Судом встановлено, що 24 січня 2008 року за договором купівлі-продажу [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] продали, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS]. (нотаріальна справа №2-04 том №1 а.с. 1). Перед укладенням вказаного договору купівлі-продажу квартири з боку [PERSON] були вчинені наступні дії: 24.01.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00384/RK, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредитні кошти на термін з 24.01.2008 р. по 23.01.20028р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії в сумі 185 162,00 доларів США на наступні цілі: на придбання квартири у сумі 150000,00 доларів США, а також у сумі 35 162,00 доларів США на сплату страхових платежів та зі сплатою за користування кредитом у розмірі 13% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.82-93). В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ Морський транспортний банк 24.01.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 52. Відповідно до п.7 іпотечного договору в іпотеку банку було передане нерухоме майно, а саме квартиру № 17, по вул. Енгельса, 1 в м. Бровари. (а.с.94-99). У відповідності до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 цього кодексу), є нікчемним. Для укладення договору купівлі-продажу між [PERSON], [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] було надано витяг з рішення виконавчого комітету Броварської міської ради №612 від 24.01.2008 про надання згоди позивачам за первісним позовом на продаж ? частини спірної квартири належної їх неповнолітній дочці [PERSON] Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні журнала реєстрації засідань виконкому Броварської міської ради за 2008 рік та з пояснень наданих у судовому засіданні представника центру опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради питання щодо надання згоди на продаж ? частини квартири позивачам за первісним позовом на виконком Броварської міської ради не виносилося та рішення №612 виконавчого комітету Броварської міської ради 24 січня 2008 року з цього приводу не приймалося та будь-кому не видавалося.(а.с.197,198). В 2006 - 2007 роках рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області надавалися дозволи позивачам за зустрічним позовом на заставу та надання в іпотеку спірної квартири, де співвласником ? частини є їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO] (а.с.177,178). Судом не приймаються до уваги дані рішення оскільки не мають відношення до договору купівлі-продажу від 24.01.2008 року трикімнатної квартири [ADDRESS]. У відповідності до ст.17 Закону України Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Крім цього в ст. 18 зазначеного закону встановлюється, що органи опіки та піклування контролюють додержання прав неповнолітньої дитини при відчуженні та купівлі нового житла та роблять це шляхом внесення відомостей про житло, яке отримала неповнолітня особа замість того, що продає. Таким чином, приватний нотаріус [PERSON], який посвідчував договір купівлі-продажу прийняв рішення виконкому, в якому не було зазначено, що саме отримує неповнолітня [PERSON] замість проданої ? спірної квартири. У відповідності до ст..230 ЦК України Якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий право чин визнається судом недійсним. При вчиненні договору купівлі-продажу спірної квартири покупець [PERSON] ввів позивачів в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. Дані обставини підтверджуються тим, що витяг з реєстру БТІ м. Бровари №17287428 від 08.01.2008 року [PERSON] брав для укладення договору іпотеки, а приватний нотаріус прийняв документ, який вказував на предмет угоди іпотека та застосував його для посвідчення договору купівлі-продажу.(нотаріальна справа №2-04 том №1 а.с.5). Та обставина, що позивачі підписували не договір купівлі-продажу підтверджується тим, що у 2004- 2006 роках [PERSON] використовував для застави майно позивачів для отримання кредитів згідно дозволів наданих рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 189 від 26.04.2006 року і №538 від 23.10.2007 року (а.с.177,178). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовів необхідно відмовити, так як при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу ? частини квартири належній неповнолітній [PERSON] був відсутнім, а також те що позивачі були введені в оману щодо природи правочину.

Outcome: approved