Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить визнати недостовірною інформацію про те, що «01.05.2010 року командир Переяслав-Хмельницького взводу ДПС [PERSON], близько 13 години, на службовому автомобілі «Фольксваген Пасат» зеленого кольору, знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухаючись по вулиці Героїв Дніпра, біля магазину «Перехрестя» здійснив наїзд на електроопору. У автомобілі знаходилися два працівника міліції та дві жінки легкої поведінки, в однієї з яких важка травма голови та перелом ноги, в інших різні пошкодження. Автомобіль дуже пошкоджено. Але випадок був прихований, тому що [PERSON] заплатив великі гроші у м. Київ своїм керівникам, автомобіль відремонтували за чотири дні, але тільки з дівчиною погано, лежить у нашій лікарні. Коштів на лікування немає, а [PERSON] не допомагає.», яку висловлював та розповсюджував відповідач 14.05.2010 р. в м. Переяслав-Хмельницькому біля приміщення шиномонтажного пункту, який розташований по вул. Шкільній, навпроти ринку «Альта»; зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом вибачення перед позивачем і трудовим колективом Переяслав-Хмельницького взводу ДПС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області; зобовязати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Посилається на те, що 15.05.2010 року йому стало відомо, що 14.04.2010 року відповідач розповсюджував вищезазначену інформацію двом невідомим чоловікам в присутності [PERSON] та [PERSON] Крім того, з початку 2010 року відповідач декілька раз звертався зі скаргами до міністра внутрішніх справ [PERSON], до Департаменту ДАІ МВС України, до заступника ДАІ МВС України [PERSON] Зазначена в скаргах інформація також не відповідає дійсності. Факти, які були викладені в зазначених скаргах, за результатами відповідних перевірок свого підтвердження не знайшли. Позивач вважає, що інформація, яку поширив відповідач, є такою, що порушує його право на честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, позивач вважає, що в результаті розповсюдженої відповідачем недостовірної інформації, він зазнав моральної шкоди внаслідок погіршення стану його здоровя; приниженні честі, гідності та ділової репутації серед громадян міста, співробітниками та підлеглими працівниками; порушенні нормальних соціальних звязків через неможливість активного громадського життя та погіршенні стосунків з оточуючими людьми; моральних переживанях. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просять задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали повністю, заперечують факт поширення відповідачем інформації, зазначеної в позовній заяві. В запереченнях, поданих суду, відповідач зазначив, що 14.05.2010 року взагалі перебував в м. Києві,куди возив на обстеження свою дочку [PERSON], ніякої інформації щодо позивача не розповсюджував. Близько 08 год. 00 хв. він вдвох з дочкою виїхав до м. Києва, де перебував в обласній лікарні до 14 години, потім поїхали з дочкою до родичів в с. Пуща Водиця, де перебували близько однієї чи двох годин, з м. Києва виїхали близько 19 години, а додому приїхали близько 21 години, та відразу поїхали до дочки додому, оскільки там перебувала неповнолітня дитина дочки та дружина відповідача. Щодо своїх звернень до керівництва обласної ДАІ та МВС України, вважає, що це не є поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, а є використанням ним свого конституційного права будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Поданнями ним скарг було здійснено не з метою доведення відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. В судовому засіданні встановлено наступне. 14 травня 2010 року близько 17 год. 30 хв. 18 год. 00 хв. [PERSON] в м. Переяслав-Хмельницькому в районі шиномонтажного пункту по вул. Шкільній в присутності двох невідомих чоловіків розповідав інформацію такого змісту: «01.05.2010 року командир Переяслав-Хмельницького взводу ДПС [PERSON], близько 13 години, на службовому автомобілі «Фольксваген Пасат» зеленого кольору, знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухаючись по вулиці Героїв Дніпра, біля магазину «Перехрестя» здійснив наїзд на електроопору. У автомобілі знаходилися два працівника міліції та дві жінки легкої поведінки, в однієї з яких важка травма голови та перелом ноги, в інших різні пошкодження. Автомобіль дуже пошкоджено. Але випадок був прихований, тому що [PERSON] заплатив великі гроші у м. Київ своїм керівникам, автомобіль відремонтували за чотири дні, але тільки з дівчиною погано, лежить у нашій лікарні. Коштів на лікування немає, а [PERSON] не допомагає.». Даний факт підтверджується показами свідка [PERSON], який показав, що 14.05.2010 року він разом із [PERSON] приїхали до магазину «Підсінний», який знаходиться по вул. Шкільній в м. Переяслав-Хмельницькому. Автомобіль, на якому вони приїхали, залишили в районі шиномонтажного пункту, який знаходиться неподалік магазину. Вийшовши з магазину «Підсінний», вони попрямували назад до свого автомобіля. Метрів за 1,5 чи 2 від свого автомобіля він побачив [PERSON], якого знав як жителя міста та бувшого співробітника ДАІ, який стояв разом із двома невідомими йому чоловіками приблизно одного з [PERSON] віку. Проходячи повз цих чоловіків, він почув прізвище «Осіпов». Зупинившись біля автомобіля, на якому вони приїхали, він почув, як [PERSON] розповідав, нібито 01.05.2010 року командир Переяслав-Хмельницького взводу ДПС [PERSON], близько 13 години, на службовому автомобілі «Фольксваген Пасат» зеленого кольору, знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухаючись по вулиці Героїв Дніпра, біля магазину «Перехрестя» здійснив наїзд на електроопору. У автомобілі знаходилися два працівника міліції та дві жінки легкої поведінки, в однієї з яких важка травма голови та перелом ноги, в інших різні пошкодження. Автомобіль дуже пошкоджено. Але випадок був прихований, тому що [PERSON] заплатив великі гроші у м. Київ своїм керівникам, автомобіль відремонтували за чотири дні, але тільки з дівчиною погано, лежить у нашій лікарні. Коштів на лікування немає, а [PERSON] не допомагає. Оскільки він товаришує з [PERSON], то вирішив розповісти останньому про дану розмову, оскільки такої інформації раніше не від кого не чув і вважає її неправдивою. Аналогічні покази дав і свідок [PERSON], зазначивши при цьому, що розмова ( чи «точніше монолог») [PERSON] тривала можливо близько 10 хвилин. Свідок [PERSON] показала, що 14.05.2010 року близько 08 год. 00 хв. 08 год. 30 хв. вона разом із своїм батьком (відповідачем) та чоловіком виїхали в м. Київ, оскільки їй потрібно було на консультацію в Київську обласну лікарню. В лікарні вони перебували приблизно до 16 години, а потім поїхали до родичів чоловіка в с. Пуща Водиця, де пробули приблизно до 20 год. 00 хв. 20 год. 30 хв. В м. Переяслав-Хмельницький прибули після 22 години і відразу поїхали до батьків додому, оскільки там перебувала її дитина разом із бабусею. Свідок [PERSON] показала, що 14.05.2010 року близько 08 години ранку її чоловік, зять та дочка поїхали в м. Київ, оскільки дочка хвора та потрібно було отримати консультацію лікарів. Повернулися вони пізно ввечері, приблизно після 22 години. Вона весь день знаходилася в квартирі дочки разом із її дитиною. Відповідно до довідки № 111, довідки № 586 від 19.05.2010 р., епікризу із історії хвороби № 468 позивач [PERSON] з 05.05.2010 року по 19.05.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні ГУ МВС України в Київській області з діагнозом: гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. кризисного протікання з рядом супутних захворювань. Відповідно до довідки № 04/08 від 16.06.2010 р. відповідач [PERSON] працює в управлінні ПФУ у Переяслав-Хмельницькому районі завідувачем господарства, 14.04.2010 р. згідно поданої заяви йому було надано один день відпочинку за роботу у святкоий день. Відповідно до копії консультативного заключення КЗОЗ «Київська обласна клінічна лікарня» від 14.05.2010 р. [PERSON], яка згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, є дочкою відповідача, пройшла клінічний огляд з приводу встановленого у висновку діагнозу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт розповсюдження відповідачем вказаної в позовній заяві інформації підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач заперечує факт поширення ним вказаної інформації, однак належних і допустимих доказів цьому не надав. Покази свідків [PERSON] та [PERSON], які є близькими родичами відповідача, суд оцінює критично, оскільки на фоні пояснень відповідача вони носять суперечливий характер. Суд не бере до уваги довідку № 04/08 від 16.06.2010 року та консультативне заключення від 14.05.2010 р., оскільки довідка свідчить лише про факт відсутності відповідача [PERSON] 14.05.2010 року по місцю своєї роботи, а консультативне заключення від 14.05.2010 року підтверджує лише факт перебування [PERSON] на консультації в КЗОЗ «Київська обласна клінічна лікарня». Посилання відповідача на те, що він не розповсюджував зазначену інформацію суд розцінює як намагання відповідача уникнути відповідальності. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 КПЦ України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Позивач зазначає, що поширена відповідачем 14.05.2010 року інформація є недостовірною. Відповідач доказів того, що зазначена в позовній заяві інформація є достовірною, не надав. Отже, суд приходить до висновку, що інформація, яку поширив відповідач 14.05.2010 року в присутності [PERSON] та [PERSON], про те, що «01.05.2010 року командир Переяслав-Хмельницького взводу ДПС [PERSON], близько 13 години, на службовому автомобілі «Фольксваген Пасат» зеленого кольору, знаходячись в стані алкогольного спяніння, рухаючись по вулиці Героїв Дніпра, біля магазину «Перехрестя» здійснив наїзд на електроопору. У автомобілі знаходилися два працівника міліції та дві жінки легкої поведінки, в однієї з яких важка травма голови та перелом ноги, в інших різні пошкодження. Автомобіль дуже пошкоджено. Але випадок був прихований, тому що [PERSON] заплатив великі гроші у м. Київ своїм керівникам, автомобіль відремонтували за чотири дні, але тільки з дівчиною погано, лежить у нашій лікарні. Коштів на лікування немає, а [PERSON] не допомагає.», є недостовірною. Визначаючи спосіб спростування недостовірної інформації, суд приймає до уваги положення ч. 7 ст.277 ЦК України, положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», позовні вимоги і вважає, що відповідач повинен в присутності позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] повідомити про те, що розповсюджена ним 14.05.2010 року інформація є недостовірною. Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом вибачення перед позивачем і трудовим колективом Переяслав-Хмельницького взводу ДПС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області задоволенню не підлягають, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 1167 КЦ України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. В результаті поширення недостовірної інформації порушене право позивача на повагу до його гідності та честі. Приниженням честі та гідності в результаті поширення негативної інформації позивачеві заподіяна моральна шкода, заподіяні душевні страждання, спричинені хвилюваннями за власний стан здоровя, оскільки в момент розповсюдження відповідачем негативної інформації позивач перебував на лікуванні. Посилання позивача на те, що в результаті поширення негативної інформації відбулося порушення його нормальних соціальних звязків через неможливість активного громадського життя та погіршенні стосунків з оточуючими людьми, в судовому засіданні не підтвердилося. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи характер допущеного порушення прав позивача, глибину душевних страждань , суть позовних вимог, а також вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку визначити розмір грошового відшкодування в сумі 500 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 32 Конституції України, ст.ст.16, 23, 201,275,277,297, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial