Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною завою про визнання договору купівлі-продажу від 02 лютого 2010 року житлового будинку з відповідними побутовими спорудами і земельною ділянкою площею 0,0745 га на № 24, що знаходиться в провулку Продольному в с.м.т. Водянське м. Добропілля Донецької області дійсним і встановленням право власності на житловий будинок з відповідними побутовими спорудами і земельну ділянку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що з вересня 2009 року він вів переговори з [PERSON], щодо придбання у власність житлового будинку з відповідними побутовими спорудами і земельною ділянкою площею 0,0745 га на № 24, що знаходиться в провулку Продольному в с.м.т. Водянське м. Добропілля Донецької області, після його оформлення в якості спадщини. 23 листопада 2009 рок [PERSON] отримала Свідоцтва ВАО № 422085 про право на спадщину за законом. В січні 2010 року Відповідачка звернулася до нього з прохання укласти договір купівлі продажу в простій письмовій формі, мотивуючі тим що їй необхідні грошові кошти для здійснення остаточного оформлення всіх належних документів на будинок і земельну ділянку. Також запевнила що до 1 березня 2010 року вона здійснить оформлення всіх належних документів і між нами буде укладено договір купівлі-продажу. 2 лютого 2010 року між ним і [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з відповідними побутовими спорудами і земельною ділянкою площею 0,0745 га на № 24, що знаходиться в провулку Продольному в с.м.т. Водянське м. Добропілля Донецької області. Також цього він виконав свої зобов'язання по договору і передав плату передбачену договором. Також в підтвердження своїх намірів Відповідачка передала йому оригінали технічного паспорту на будинок, свідоцтво про право на спадщину та інші. Однак до теперішнього часу вона ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку з невідомих причин. Вважає себе повноправним власником житлового будинку і земельної ділянки. Просив суд задовольнити позов та ухвалити рішення яким визнати договір купівлі-продажу від 02 лютого 2010 року житлового будинку з відповідними побутовими спорудами і земельною ділянкою дійсним і встановленням право власності на житловий будинок з відповідними побутовими спорудами і земельну ділянку. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надавши судові письмову заяву з проханням розглянути позов за її відсутності. По суті позовних вимог заперечень не має. Вислухавши пояснення позивача, з врахуванням погодженням з позовом відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач 2 лютого 2010 року уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу житлового будинку з відповідними побутовими спорудами і земельною ділянкою площею 0,0745 га на № 24, що знаходиться в провулку Продольному в с.м.т. Водянське м. Добропілля Донецької області. 2 лютого 2010 року в присутності свідків позивач виконав свої зобов'язання за договором і передав відповідача грошові кошти передбачені договором, про що свідчить відповідна розписка. Також встановлено що на момент укладення договору право власності на вказане нерухоме майно належало відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ВМО № 422085 виданого Добропільською державною нотаріальною конторою 07 листопада 2009 року і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24534299 виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації 23 листопада 2009 року, однак документів які ( підтверджували право власності відповідачки на вказану земельну ділянку до суду не надано, і зв'яжу з чим суд не може встановити чи мала відповідачка на момент укладання договору правовстановлюючі документи на земельну ділянку і була її власником. Суд дійшов висновку що до правовідносини які виникли між сторонами необхідні застосовувати вимоги Цивільного кодексу України і правочин не суперечить норма» Цивільного кодексу України. Між сторонами було згоди про всі істотні умови договору, передбачені вимогами ст.. 203, 638-648 ЦК України. Також відбулося повне виконання умов договору, а саме передач коштів, що підтверджується відповідною розпискою, в свою чергу відповідачем було передан відповідні документи на предмет договору. Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідченні суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 р. № З І наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про визнання угоди недійсними» передбачено, що якщо угода, яка підлягає нотаріальному посвідченню, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріальної оформлення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду вправі визнати угоду дійсною. Одне це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є в продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набути продавцем у майбутньому, тобто зазначена норма допускає укладення договору купівлі-продажу майна, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору. Разом з тим, виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 200, ст. ст. 657, 662 ЦК, ч. 1 ст. ! Закону "Про нотаріат", норма ч. 1 ст. 656 ЦК містить виключення, а саме - не може бути укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору, оскільки такий договір не міг бути посвідчені нотаріально в момент цього укладення через відсутність у продавця документа про належність йому на праві власності земельної ділянки, хоча цей договір підлягав обов'язкової нотаріальному посвідченню. У відповідності зі ст. 41 конституції України право власності передбачає можливість власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, робити у відношенні свого майна будь-які дії, що не суперечать Закону. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні. Невиконання своїх зобов'язань відповідачем порушують позивача на користування і-володіння майном передбачені ст.ст. 317-320 ЦК України. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст. 203, 220,317-321, 656, 657,662 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial