Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, та поділ спільного майна. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали та пояснили, що в 1990 році позивачка познайомилась з відповідачем між ними склались гарні відносини і з 01.12.1990 року вони вирішили вступити у фактичні шлюбні відносини, проживати разом однією сімєю. 16.11.2000 року народилась спільна дитина, син [PERSON] якого позивач та відповідач виховували разом. У 2002 році сімя переїхала до м. Києва в квартиру, що належить позивачу де проживали до 2007 року. Потім відповідач залишив позивачку з дитиною і почав проживати окремо до іншої жінки. За період спільного проживання було набуте майно, яке відповідач вважає лише своїм, а саме: автомобіль Mercedes-Benz S-500-AMG, світло-сріблястого кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Враховуючи вищевикладене позивачка просить встановити факт проживання однією сімю та поділити майно набуте під час спільного проживання з відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився був повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином . Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази судом встановлено слідуючі факти та відповідні до них правовідносини: Як вбачається із пояснень позивача з 01.12.1990 року сторони почали проживати однією сімєю, вели спільний побут, дотримувались взаємних прав та обовязків, були у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання сторін у них народився син [PERSON] [INFO] вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 41). Відповідно до штампу в паспорті позивачка зареєстрована в [INFO] за адресою вул. Мішуги, ?, кв. 29 з 29.08.2002 року (а.с.40). Згідно довідки виданої 09.06.2009 року № 481 КП «УЖГ» Дарницького району м. Києва відповідач проживав та був зареєстрований за адресою [INFO], ?, кв. 29 з 27.06.2002 року по 02.10.2007 року разом із позивачкою та їх дитиною(а.с. 43,44). Сторони під час спільного проживання вели спільне господарство , були повязані взаємними правами та обовязками вказана обставина підтверджується договором про надання доступу до послуг телеінформаційної мережі, абонентським договором, протоколом замовлення послуг та обладнання укладених відповідачем по місцю реєстрації і проживання сторін, (а.с.44, 45, 46, 47). Допитані, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]М та [PERSON] достовірно підтвердили той факт, що позивачка проживала з відповідачем однією сімєю з 01.12.1990 року, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, виховували спільну дитину. Згідно ч. 2 ст. З СК України «Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки». Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України «Якщо жінка та чоловік проживають однією проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними». Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України «На майно, що є обєктом прав спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу». Згідно п. З ч. 1 ст. 57 СК України «Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто». . Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України «У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом». Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу підлягають задоволенню, разом з тим у вимозі про поділ майна, а саме автомобіля Mercedes-Benz S-500-AMG, світло-сріблястого кольору, державний номерний знак [NUMBER] необхідно, відмовити оскільки позивачем не було надано до суду доказів перебування такого майна у володінні відповідача, також на користь позивача суд вважає необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України «Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено».

Outcome: partial