Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

[PERSON] 29 січня 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ будинку в натурі, до неї заявлено зустрічні позовні вимоги про встановлення порядку користування майном, ухвалою суду вказані позови були обєднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Позивач [PERSON] в своєму позові, а її представник в судовому засіданні посилалися на те, що має у власності ? частину будинку 25/27 по провулку Біологічному м. Дніпропетровська, інша частина належить відповідачу. Стосовно користування будинком і господарськими спорудами виникають конфлікти через не визначеність порядку користування ними. Просила поділити будинок і всі споруди в натурі відповідно до часток власності згідно висновків експертизи, задовольнивши її позов у повному обсязі, не заперечувала і проти зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову, пояснивши, що вже техніками БТІ встановлювалися межі і порядок користування будинком і спорудами, але він в свій час затверджений не був, користування домоволодінням не змінилося, просив рішення винести про встановлення порядку користування будинком і господарськими спорудами по його позову, в задоволенні позову про поділ будинку в натурі просив відмовити через відсутність належного експертного дослідження з цього питання. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає обґрунтованими і підлягаючими задоволенню позовні вимоги про встановлення порядку користування майном. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння № 25/27 по пров. Біологічному в м. Дніпропетровську належить сторонам у рівних частках (по 1/2 частини): на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 1994 року матері позивача за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 жовтня 1994 року. Домоволодіння складалося з житлового будинку А-1 загальною площею 78.6 кв. м., літньої кухні Д, гаража Г, сараїв Д, Е, вбиральні Ж, навісів З, Л та споруд. Після смерті матері позивача за зустрічним позовом, це майно у розміру 1/2 частини домоволодіння успадкував її син - позивач у справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 травня 2004 року. Своє право на спадщину він зареєстрував в встановленому порядку та став власником 1/2 частини цього домоволодіння (витяг з реєстру надається) та приступив до володіння та користування часткою свого майна. При житті спадкодавця, [PERSON], в житловому будинку були зроблені переобладнання з улаштуванням окремих входів до приміщень та був встановлений порядок користування ними. Мати позивача [PERSON] користувалася сінями 1-1, 1-5, 1-5 та житловою кімнатою 1-3 площею 16.5 кв. м., а кухня 1-1 знаходилася у спільному користуванні. Такий порядок залишився і після смерті спадкодавця, її чоловіка. Позивачці [PERSON] в користування перейшли приміщення 1-2, 1-7,1-8, 1-9 та в спільному користування залишилася кухня 1-1, позивачка не користувалася своїм майном, внаслідок чого воно руйнувалося. Мати позивача за зустрічним позовом мала намір зробити капітальний ремонт конструкцій будинку та з метою запобігання спорів вирішила на підставі нотаріально посвідченої угоди оформити сталий порядок користування спільним майном. За її замовленням фахівцями бюро технічної інвентаризації 08 вересня 1997 року був складений акт з метою укладання угоди про порядок користування спільним майном виходячи з рівності часток співвласників. При цьому, актом було встановлено, що в користуванні [PERSON] вже знаходяться в будинку приміщення 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 та 1/2 частка кухні 1-1, а також господарські будівлі літня кухня Д, гараж Г, сарай Е, огорожа № 3. Інші приміщення будинку та господарські споруди переходили в користування [PERSON] Але остання з невідомих причин відмовилася укладати нотаріально посвідчену угоду з цього приводу. Після прийняття спадщини [PERSON] став користуватися саме тим майном, яким користувалася його мати. Тому він просив суд встановити саме такий порядок володіння спільним майном. Враховуючи, що відповідачка раніше не бажала добровільно вирішити питання про визначення порядку користування спільним майном, просив суд вирішити це питання у судовому порядку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення або невизнання, способом захисту якого відповідно до ст. 16 ЦК України є припинення дії, що порушує право, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення. Відповідно до ст. 358 ЦК України кожний із співвласників має право на надання йому в володіння та користування частини спільного майна в натурі, відповідної його частки у праві спільної часткової власності. Така можливість надання кожному співвласнику частки приміщень у житловому будинку мається, бо фактично він складається з двох квартир, має окремі входи, що підтверджується технічним паспортом будинку , що знаходиться у матеріалах справи. Загальна площа житлового будинку А-1 складає 78.6 кв. м. Мається можливість надання у володіння кожному із співвласникам приміщення у рівних частинах - по 39.3 кв. м. Для цього необхідно здійснити незначні роботи по будівництву однієї перегородки у приміщені 1-1 та закласти існуючий дверний отвір в приміщення 1-2. [PERSON] згоден виконати усі ці будівельні роботи за свій рахунок. Тому він і запропонував виділити йому приміщення у житловому будинку, які знаходяться вже тривалий час у його користуванні, а саме: жилу кімнату 1-3 площею 16.5 кв. м., приміщення, які значаться як сіні 1-4 площею 5.4 кв. м., 1-5 площею 8.4 кв. м., 1-6 площею 2.1 кв. м. з навісом Л, а також частину кухні 1-1 площею 6.9 кв. м. з покладанням на нього обов'язку по улаштуванню у цьому приміщенні перегородки та закладанню існуючого двірного отвору в приміщення 1-2. Це буде складати 39.3 кв. м., а всі інші приміщення будинку, площа яких також складає 39.3 кв. м. можливо надати позивачці. Із господарських будівель позивачу за зустрічним позовом можливо надати залишки конструкцій майже зруйнованих гаражу Г, літньої кухню Д, сараю Е, вбиральні Ж, які фактично знаходяться в аварійному стані та підлягають знесенню. Позивачці можливо надати залишки навісу 3, сараю Б, які також вже фактично зруйнувалися, мостіння, огорожі та колонку № 2 можливо залишити в їх спільному користуванні. Саме такий порядок володіння та користування майном існує вже тривалий час та був встановлений по усній угоді попередніми власниками. Поділ домоволодіння в натурі не можливий через відсутність належного висновку експертів про можливість такого поділу і його варіанти. У вiдповiдностi до вимог ст. 328 ЦК України право власностi набувається на пiдставах, що не забороненi законом, зокрема iз правочинiв. Право власностi вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає із закону або незаконнiсть набуття права власностi не встановлена судом. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про поділ будинку в натурі відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити та встановити порядок користування майном в домоволодінні № 25\\27 по провул. Біологічному м. Дніпропетровська відповідно до часток власності, надавши у володіння: [PERSON] в житловому будинку А-1 навіс Л, житлову кімнату 1-3 площею 16.5 кв. м., приміщення 1-4 площею 5.4 кв. м., приміщення 1-5 площею 8.4 кв. м., приміщення 1-6 площею 2.1 кв. м., частину кухні 1-1 площею 6.9 кв. м. з улаштуванням на ній за його - [PERSON] - рахунок перегородки та закладання існуючого двірного отвіру в приміщення 1-2, а також залишити конструкції гаражу Г, літньої кухні Д, сараю Е, вбиральні Ж; [PERSON] в житловому будинку А-1 житлову кімнату 1-2 площею 8.1 кв. м., приміщення 1-7 площею 4.1 кв. м., приміщення 1-8 площею 5.5 кв. м.. приміщення 1-9 площею 18.8 кв. м.. частину кухні 1-1 площею 2.8 кв. м., навіс З, залишки сараю Б; залишити в спільному користуванні співвласників будинку огорожі, мостіння та водо колонку № 2. Таким чином позовні вимоги про визначення порядку користування майном знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved