Jurisdiction: commercial
Date: 2010-08-04 00:00:00

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рома-Інвест»(продавець) і Фізичною особою підприємцем [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу обєкту нерухомості, згідно з п.1 якого продавець зобовязався передати покупцеві обєкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 7-а, а саме: склад (літера по плану Б), площею 464,5 м2; паперорізальний цех (літера по плану Д), площею 2144,9 м2. Пунктом 2 договору передбачено, що право власності на обєкт нерухомості переходить до покупця з моменту укладення даного договору. Але вищевказаний договір купівлі-продажу обєкт нерухомості від 10.03.2010 року нотаріально посвідчений не був. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 статі 220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Положеннями ч.ч. 1, 4, 5, ст.216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відтак, системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дозволяє дійти висновку про те, що договір купівлі-продажу обєкту нерухомості від 10.03.2010 року, укладений між ТОВ «Рома-Інвест»і ФОП [PERSON] з порушенням вимог закону про його нотаріальне посвідчення. А тому, оскільки недійсність цього правочину прямо передбачена законом (ст.657 ЦК України), суд вважає його нікчемним, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Таким чином, позовні вимоги ФОП [PERSON] до ТОВ «Рома-Інвест»про спонукання передати обєкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 7-а, а саме: склад (літера по плану Б), площею 464,5 м2; паперорізальний цех (літера по плану Д), площею 2144,9 м2, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Поряд з цим, згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначив позивач (відповідач за зустрічним позовом), метою предявлення позову про визнання права власності є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є ТОВ «Рома-Інвест». На підтвердження свого права на спірні обєкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 7-а, ТОВ «Рома-Інвест»посилається на рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.04.2003 року № 149/92, договір оренди землі (зі змінами) від 12.05.2004 року № 957, свідоцтво про право власності від 16.09.2003 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.09.2003 року, технічний паспорт на обєкти нерухомості. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. А так, з урахуванням того, що ФОП [PERSON] не визнає право власності на спірні обєкти нерухомості за ТОВ «Рома-Інвест», предявивши позов про спонукання передання йому майна, а також з метою усунення невизначеності правової належності цієї нерухомості, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині визнання за ТОВ «Рома-Інвест»права власності на майно задовольнити. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про розірвання договору купівлі-продажу від 10.03.2010 року, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що такий договір є нікчемним, тобто таким, що не породжує для сторін взаємних прав та обовязків, а отже, не може бути розірваним. Оцінивши надані докази в їх сукупності та враховуючи, що право власності на спірне майно набуте позивачем на підставах, які не заборонені законом, суд вважає, що вимоги ТОВ «Рома-Інвест»є такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.49 ГПК України, судові витрати по розгляду справи покладаються на відповідача (позивача за первісним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial