Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

25грудня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 02.04.2010 року позивач уточнив свої позовні вимоги, відмовившись від поновлення на роботі, та заявивши нові позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної і плати, визнання незаконним акту простою та наказу про його затвердження, графіка відпусток на 2009 рік та надання відпустки, стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати, вказуючи, що з 20.09.2007 року він працював у І відповідача старшим охоронцем, а з 29.10.2007 року працював на посаді начальника охорони підприємства. 25.09.2009 року відповідач видав наказ № 119-к «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату працівників охорони ТОВ «Птахофабрика Волноваська», тобто позивача повідомили про його звільнення через два місяці за ч. 1 ст. 40 і КЗпП України. В цей день був затверджений акт простою згідно якого з 25 вересня по 25 листопада 2009 року вважались днями простою і позивач мав право не виходити на роботу у ці дні, а заробітну плату отримувати на підставі ст. 113 КЗпП України. 26листопада 2009 року позивача було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, але при цьому не було виплачено усі суми, які належали позивачеві від підприємства. Позивача, на підставі наказу, без його відома і згоди, відправи у відпустку на 44 календарних дні з 14.10.2009 року і по 26.11.2009 року включно. Наданий графік відпусток з позивачем не узгоджувався, дії відповідача не відповідають наданому графіку, оскільки графік складено на один рік, тобто згідно графіку надається одна відпустка, а надали дві. Нарахування, в зв»язку з відпусткою та розрахунковими, зроблено невірно. Посилання відповідача, що на підприємстві був простій, є неспроможними. Відправляючи у відпустки відділення охорони, відповідач не вказує на кого покладаються обов»язки начальники охорони. Відповідач штучно створив простой, вказавши, що буде оплачувати даний простій в розмірі 2/3 частини, але відповідач і простій не бажав оплатити відповідно вимог закону, і без згоди відправив позивача у відпустку на час простою, окрім того, оплата відпускних була зроблена разом з розрахунковими, а згідно закону при виході у відпустку. Позивач вважає, що відповідач недоплатив йому з 26.09.2009 року і по 26.11.2009 року слідуючи суми: з 26.09.2009 року по 30.09.2009 року зроблена оплата в сумі 227,27 гривен, а повинно було бути нараховано 340,91 гривен, тобто не донараховано 113,64 гривен(340,91 -227,27= 113,64). З 01.10.2009 року по 13.10.2009 року повинно бути нараховано 1022,73 гривні, а оплачено 681,82 гривні, не донараховано 340,91 гривен (1022,73 - 681,82=340,91 гривен).. З 14.10.2009 року по 26.11.2009 року за 44 дні заробітна плата не була нарахована, що складає 31 робочий день, згідно довідки № 190 від 03.03.2010 року середній заробіток позивача складає 2500 гривень, а середньоденний заробіток складає 116,27 гривень (2500 : 21,5= 116,27), тому 116,27 х 31+ 3 604 гривні 65 копійок, а в загалі позивач вважає він не отримав заробітної плати в сумі 4059,20 гривен(3604,65 +113,64 + 340,91= 4059,20 гривень). Окрім того, вважає, що відпускні йому нараховані з середньоденного заробітку 83,79 гривень за 24 календарних дня, а необхідно за 24 робочих дня, недоплата за відпустку одну складає 490 гривень, а за дві 980 гривень, загальна сума недоплати складає 5 039 гривень 20 копійок. Позивач вважає, що при несвоєчасному розрахунку відповідач повинен оплатити середній заробіток за весь час затримки, що складає з 26.11.2009 року і по 31.03.2010 року 125 днів, 116,27 х 125 + 14 533,75 гривень, вважає дії відповідача відповідно надання відпустки, нарахування заробітної плати і розрахункових не відповідають вимогам закону. Просив визнати незаконними дії відповідача по відношенню до нього про включення його в графік відпусток на 2009 рік та надання відпустки по наказу, визнати незаконними дії відповідача про затвердження акту простою, стягнути з відповідача на його користь не донараховану заробітну плату в сумі 5039 гривень 20 копійок, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 26.11.2009 року по день винесення рішення в сумі 14 533,75 гривень, стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги в сумі 500 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримали повністю. Представник позивача, позов не визнала і пояснила, що позивач 26.11.2009 року звільнений на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України з дотриманням усіх вимог закону. При цьому йому були нараховані усі суми, що належать йому, однак відповідач 26.11.2009 року отримувати ці суми відмовився, про що складено акт. Також пояснила, що на підприємстві мало місце затримка виплати заробітної плати, тому нараховані відпускні були, виплачені не перед відпусткою, а під час звільнення, дійсно позивач з графіком відпусток ознайомлений не був, але йому поштою було направлено наказ про відпустку, на поштовому повідомлені є відмітка, що вручено [PERSON], відпустка у позивача 24 робочих дні, а йому було надано відпустку на 44 дні, оскільки позивач мав не використані відпустки, в позові просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 20.09.2007 року працював у відповідача старшим охоронцем, згідно наказу № 107-к від 20.09.2007 року, а з 29.10.2007 року на посаді начальника охорони підприємства, наказ № 135-к від 29.10.2007 року, що підтверджується ксерокопією трудової книжки та наказами, що є наявним у справі. 26.11.2009 року наказом № 135-к позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України звільнено з роботи за скороченням чисельності штату. Згідно довідки № 190 від 03.03.2010 року бухгалтерії ТОВ «Птахофабрика Волноваська», що є наявною у справі, вбачається, що була нарахована заробітна плата за вересень місяць 2009 року за відпрацьований час в сумі 2159 гривень 09 копійок і за 3 дні простою в сумі 227,27 гривень, в жовтні місяці 2009 року за простій з 01.10 і по 13.10. 2009 року включно нараховано 681,82 гривні, і за 44 дні відпустки нараховано 3686,76 гривень, в листопаді місяці 2009 року нараховано 718,16 гривень компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога в розмірі 2500 гривень, усі суми позивачеві було І запропоновано отримати в день звільнення тобто 26.11.2009 року. Згідно статті 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до Порядку фінансування виплат по частковому безробіттю та надання допомоги по частковому безробіттю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 45 від 07.02.2009 року (зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики № 330 від 02.09.2009 року) часткове безробіття - це вимушене тимчасове скорочення або встановленої законодавством України тривалості робочого часу, перерва в одержанні заробітку або скорочення його розміру через тимчасове припинення виробництва без припинення трудових відносин з причин І економічного, технологічного, структурного характеру. До Переліку причин тимчасового припинення виробництва, що призводить до часткового безробіття затверджених тим же наказом, причинами тимчасового припинення виробництва є: Фінансова криза, економічна блокада, аварія, пожежа, масові заворушення, терористичний акт, війна, стихійне лихо (землетрус, буревій, повінь, смерч, замерзання моря, закриття морських проток, що трапляється на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, тощо);заборона експорту (імпорту), валютні обмеження, прийняті державними органами влади; заборона органами державної влади використання матеріалів, сировини, комплектуючих, що застосовувались у даному виробництві; інші непередбачені та непереборні події, що відбуваються незалежно від волі і І бажання підприємства та призводять до тимчасового припинення виробництва. З пояснення сторін по справі, та з матеріалів справи вбачається, що ні яких законних підстав для складання акту простою від 25.09.2009 року та видачі наказу № 538 від 25.09.2009 року не було. Навпаки, 21 вересня 2009 року відповідач уклав договір про надання охоронних послуг № 621, які виконував позивач та інші працівники, що є наявним у справі і з якого вбачається, що договір укладено з іншим підприємством, а тому суд вважає, що ні якого простою не було і дії відповідача по виплаті позивачу 2/3 частини заробітної плати є незаконними і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача недоплачена сума по заробітній платі. На підставі статті 79 КЗпП України, черговість наданих відпусток, визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Допитана в судовому засіданні свідок - [PERSON], яка працює начальником відділу кадрів, пояснила що графік відпусток складається в січні місяці кожного року на рік, тобто спочатку року, вона давала графік відпусток на ознайомлення працівникам відділу охорони, чому позивач не був ознайомлений пояснити не змогла, особисто вона не запропоновувала позивачу ознайомитися з графіком, тому відмовлявся він від ознайомлення чи ні пояснити не може, але його підпису дійсно не має. Також пояснила, що наказ на відпустку, позивачеві був направлений 30.09.2009 року рекомендованим листом, і повернулося поштове повідомлення про те, що лист вручено [PERSON]. Пояснила, що згідно графіку, затвердженому 24.01.2009 року, надавалась одна відпустка тривалістю 24 дні, а чому позивачеві було надано 44 дні не змогла пояснити, також не відповіла, чому згідно графіку 2/3 частин працівників відділу охорони, відпустка надавалась жовтні - листопаді 2009 року. З наказу № 64 -0 від 29.09.2009 року, що є наявним у справі вбачається, що позивачеві по справі, надається відпустка згідно графіку на 44 календарних дні за періоди з вересня 2007 року по вересень 2008 року (24 календарних дня) та з вересня 2008 року і по вересень 2009 року (20 календарних днів), з 14.10.2009 року і по 26.11.2009 року і надано акт про відмову від ознайомлення з наказом № 64 - о від 29.09.2009 року «Про відпустки» позивача, але в судовому засіданні представник відповідача і свідок [PERSON] пояснили, що наказ позивачеві направлявся рекомендованим листом по почті, а про те, що позивач категорично відмовився знайомитися з наказом, підтвердження суду не надано. З ксерокопії поштового повідомлення, що є наявним у справі, вбачається, що дійсно рекомендований лист направлявся позивачеві 30.09.2009 року, де є відмітка що вручено 01.10.2009 року і вказано прізвище [PERSON], як пояснив в судовому засіданні позивач, він лист з наказом про відправку його у відпустку не отримував, і ні його особистого підпису ні членів його родини на поштовому повідомленні про отримання не має, інших доказів в підтвердження того, що рекомендований лист отримав позивач чи члени його родини суду не надано. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін і свідчення свідка [PERSON], що позивач з графіком відпусток на 2009 рік ознайомлений не був, його особисті інтереси та можливості відпочинку не враховувались при складанні графіку, за два тижні до відпустки не був ознайомлений з наказом про надання відпустки, чим порушено вимоги закону та право позивача, тому позов в частині визнання незаконними дій відповідача про включення в графік відпусток на 2009 рік і надання відпустки підлягає задоволенню. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює у відповідача на посаді, бухгалтера по нарахуванню заробітної плати, пояснила, що у зв»язку з простоєм, позивачеві у вересні місяці 2009 року за три робочі дні, було нараховано 227 гривень 27 копійок, тобто 2/3 части заробітку, а необхідно було 340 гривень 91 копійку, різниця склала 113 гривень 64 копійки, а за утриманням податку і всіх необхідних платежів, позивачеві необхідно доплатити 93 гривні 72 копійки. В жовтні місяці 2009 року за 22 робочі дні заробітна плата склала 2500 гривень, за утриманням податку і всіх інших внесків, згідно закону що складає 451 гривню 50 копійок і до отримання 2048 гривень 50 копійок, але враховуючи акт простою, було нараховано з 01.10.2009 року і по 13.10.2009 року 1022 гривні 73 копійки, а 2/3 частини складає 681 гривня 82 копійки, тобто недоплата складає 340 гривень 91 копійку, а з 14.10.2009 року і по 26.11.2009 року, згідно наказу про відпустку були нараховані відпускні в сумі 3686 гривень 76 копійок на підставі Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, сума податку і інших відрахувань склала 665 гривень 84 копійки і до видачі 3020 гривень 92 копійки, пояснила, що була нарахована компенсація за 8 днів відпустки в сумі 718 гривень 16 копійок, податки та інші утримання згідно закону склали 129 гривень 70 копійок і до отримання позивачу 588 гривень 46 копійок, також пояснила, що заробітна плата за 19 днів листопада місяця 2009 року, враховуючи, що якби позивач відпрацював склала 2261 гривню 61 копійку, податки і інші утримання згідно закону, складають 408 гривень 50 копійок і до виплати 1853 гривні 41 копійку. Враховуючи, що простою не було, тому підлягає задоволенню позов позивача в частині стягнення заробітної плати в повному обсязі за період простою з 26.09.2009 року і по 26.11.2009 року, оскільки дії відповідача по складанню графіку відпусток на 2009 рік та надання відпустки позивачу тривалістю 44 дні з 14.10.2009 року і по 26.11.2009 року є незаконними, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3995 гривень 63 копійки ( за вересень місяць 2009 року 93 гривні 72 копійки, за жовтень місяць 2009 року, 2048 гривень 50 копійок, за листопад місяць 2009 року 1853 гривні 41 копійку = 3995 гривень 63 копійки). На підставі колективного договору, зареєстрованого за № 0401-05 від 26.01.2009 року, що є наявним у справі, вбачається, що щорічна відпустка у позивача складає 24 календарних дні, тому доводи позивача, в частині стягнення недоплати по відпустці за два роки в сумі 980 гривень, задоволенню не підлягають, за безпідставністю вимог. Суд, приймає до уваги, що простою не було, позивач незаконно був відправлений у відпустку на 44 дні, з метою не виплачувати заробітну плату за період з 14.10.2009 року і по 26.11.20 09 року, тому позов в частині стягнення середнього заробітку за невиплату заробітної плати підлягає задоволенню згідно зі ст. 117 КЗпП та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року п. 20 »Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середня заробітна плата позивача за місяць, згідно довідок що є наявними у справі складає 2048 гривень 50 копійок, за відрахуванням податку і інших відрахувань згідно закону, що є наявним у справі, позивач просить стягнути за 4 місяці і 5 днів за затримку заробітної плати, в доповненій позовній заяві, позивач указав про стягнення по день постановлення рішення, але розрахунку не надав, а в судовому засіданні просив стягнути за 125 днів, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 8681,75 гривень, в іншій частині відмовити за безпідставністю вимог. Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України сторони по справі мають рівні права щодо подання доказів, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.ст. 79, 84 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 500 гривень, затрачених позивачем на правову допомогу, яка підтверджується довідкою адвоката. Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 151 гривня 20 копійок У відповідності до вимог ч. З ст.81 ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів» від 21 грудня 2005 року № 1258 з відповідача підлягає стягненню 120 гривен витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі ст.ст. 34,40 4.1, 79,80, 115 - 117, 233 КЗпП, Постанов Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з подальшими змінами та № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, Порядок фінансування виплат по частковому безробіттю та надання допомоги по частковому безробіттю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики № 330 від 02.09.2009 року, Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року з подальшими змінами,

Outcome: partial