Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона 11 грудня 2007 року була прийнята на роботу в ТОВ «Рітейл-Патнерс Україна» на посаду керуючої магазином. З 2008 року її було переведено на посаду адміністратора магазину, з цієї посади 20 жовтня 2008 року вона пішла в декретну відпустку, а потім у відпустку по догляду за дитиною до трьохрічного віку. Перебуваючи в відпустці по догляду за дитиною, вона 16 жовтня 2009 року, згідно заяви та листа непрацездатності, знову пішла у відпустку в зв»язку з вагітністю та пологами. В той же день подала заяву до підприємства про виплату їй допомоги. Згідно наданого розрахунку відповідача їй нарахована допомога за період з 15 жовтня 2009 року по 17 лютого 2010 року в сумі 17\~468,32 грн., яка до цього часу не виплачена. Крім того, незважаючи на те, що вона перебуває в декретній відпустці, відповідно до наказу відповідача № 2л/к від 15 жовтня 2009 року її було незаконно звільнено з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв»язку з ліквідацією підприємства, без її подальшого обов»язкового працевлаштування, як це вимагає ст. 184 КЗпП України. При звільненні відповідачем не проведено запису в трудовій книзі, що вона звільнена, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, та порушено ст. 47 КЗпП України про обов»язок власника або уповноваженого ним органу видати вчасно трудову книжку, яку вона ще досі не отримала. Зі слів арбітражного керуючого [PERSON], її трудова книжка втрачена, а на її вимогу про поновлення трудової книжки він не реагує. Все що їй вдалося, це отримати її копію, зокрема аркушів 10 та 11. Також, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, як це передбачено вимогами трудового законодавства України. В судовому засіданні представник підтримав всі обставини викладені в позовній заяві, підтримав та уточнив позовні вимоги в частині визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі позивачки, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач отримав заяву позивачки від 16.10.2009 року про те, що вона знову пішла у відпуску в зв»язку з вагітністю та пологами. Але все одно звільнив, чим порушив трудове законодавство. Крім того, відповідачем не було здійснено працевлаштування позивачки, як це передбачає ст. 40 КЗпП України. Про наявність наказу про звільнення 16.10.2009 року їй було відомо, але не було ознайомлено з наказом про звільнення, не видано в день звільнення трудової книжки та не проведено повного розрахунку при звільненні. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, пояснив що відповідачем були виконані всі вимоги трудового законодавства при звільненні позивачки. 22 липня 2009 року головою ліквідаційної комісії [PERSON] був виданий наказ № 56-вк про вивільнення працівників у зв»язку з ліквідацією товариства, згідно з яким працівників, що знаходяться в декретних відпустках попередити в письмовій формі під розпис про таке вивільнення з 22 вересня 2009 року. 22 липня 2009 року головою ліквідаційної комісії було направлено повідомлення позивачці за адресою [ADDRESS]. Але чи була вона ознайомлена з повідомленням йому не відомо, оскільки вона змінила місце проживання на [INFO], що з»ясувалося пізніше. Постановою Господарського суду м. Києва від 25 серпня 2009 року ТОВ «Рітейл-Партнерс Україна» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту. Розрахунок робила мати позивачки, і сама позивачка його отримала. Стосовно заяви від 16.10.2009 року пояснив, що на той день наказ про звільнення позивачки вже був готовий, але вони прийняли від неї заяву та лікарняний. Не заперечував, що трудову книжку в день звільнення не вручили. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що відповідачем були проведені необхідні дії при звільненні за два місяці. Позивачка не приходила на роботу умисно, оскільки була вагітна. Повідомлення про звільнення працівників було 22 липня 2009 року, а звільнили 16 жовтня 2009 року. Той факт, що позивачка не отримала повідомлення про звільнення не є порушенням, оскільки позивачка могла умисно його не отримувати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 12.12.2007 року згідно наказу № 74/2-вк від 12.12.2007 року позивачка була прийнята до відповідача на посаду керуючого магазином. Відповідно до наказу № 34-вк від 18.02.2007 року переведена на посаду адміністратора магазину. Згідно з штатним розписом, затвердженим наказом від 04.12.2007 року, посадовий оклад адміністратора магазину становить 4\~300 грн., фонд заробітної сплати складає 8\~600 грн. Згідно з наказом В.о. генерального директора [PERSON], позивачка на підставі своєї заяви, отримала відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20 жовтня 2008 року по 17 серпня 2011 року. Відповідно до наказу № 89 від 30 грудня 2008 року про затвердження штатного розпису підприємства з 01.01.2009 року у зв»язку з виробничою необхідністю та з метою оптиматизації організаційно - функціональної структури підприємства в новій редакції, посадовий оклад позивача з 01.01.2009 року становив 4\~300 грн., фонд заробітної плати становив 12\~900 грн. Наказом голови ліквідаційної комісії [PERSON] № 56-вк про вивільнення працівників, було наказано у зв»язку з повню ліквідацією ТОВ «Рітейл-Партнерс Україна», попередити про вивільнення з 22 вересня 2009 року працівників що знаходяться у декретних відпустках у письмовій формі. З наданої копії повідомлення № 1055 від 22 липня 2009 року, адресованого на ім»я позивачки, слідує, що її попереджали про вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. На даному повідомленні підпис [PERSON] про те що вона з ним ознайомлена відсутній. Представник відповідача пояснив з цього приводу, що письмове повідомлення було направлено позивачці на відому їм адресу, а саме, в [ADDRESS]. Доказів про отримання позивачкою попередження про її вивільнення суду надано не було. З наказу № 2-л/к виданого 15 жовтня 2009 року ліквідатором [PERSON] встановлено, що постановою Господарського суду м. Києва від 25.08.2009 року ТОВ «Рітейл-Партнерс Україна» було визнано банкрутом, у зв»язку з чим було прийнято рішення про звільнення працівників з займаних посад на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в переліку працівників зазначено прізвище і позивачки. Пунктом 2 даного наказу зазначено, що виплату вихідної допомоги провести після продажу майна банкрута або повернення дебіторської заборгованості. Крім того, пунктом 3 наказано направити трудові книжки звільнених працівників цінними листами з описом. По даній справі представником відповідача не було надано повідомлення про отримання позивачко її трудової книжки. 16.10.2009 року позивачка звернулася до арбітражного керуючого [PERSON] з заявою про виплату їй лікарнях по другій вагітності з 15.10.2009 року. Дана заява була прийнята відповідачем та проведено нарахування в сумі 17\~468,32 грн. за період з 15.10.2009 року по 17.02.2010 року. Цим самим відповідач визнав, що позивачка не звільнена з роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Про майбутнє звільнення працівник повинен бути персонально попереджений під розписку не менше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в організації, якщо така робота є. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про кожне звільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати працівника, а в десятиденний строк після звільнення списки фактично звільнених працівників. Представником відповідача не було надано доказів того, що позивачка була попереджена про наступне вивільнення своєчасно, відповідно до вимог трудового законодавства. Крім того, не надано документів відповідачем і про те, що до центру зайнятості ними було надано відповідно до вказаних вимог законодавства повідомлення про фактичне вивільнення працівників. Позивачці не було вручено трудову книжку, наказ. Відповідно до ст. 184 звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням. В даному випадку стороною відповідача не було надано жодного документа на підтвердження того, що позивачку було влаштовано на іншу роботу. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки встановлені законодавством. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в суді і не спростовано стороною відповідача, позивачка в день звільнення ні трудової книжки, ні повного розрахунку не отримала. Крім того, судом приймається до уваги та обставина, що на наступний день після звільнення, а саме 16.10.2009 року, відповідачем була прийнята заява позивачки про виплату їй допомоги у зв»язку з вагітністю та пологами. Відповідачем було нараховано допомогу в сумі 17\~468,32 грн. з 15.10.2009 року по 17.02.2010 року. Дана сума позивачці виплачена не була. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позивачка була звільнена з роботи з порушеннями вимог трудового законодавства не було повідомлено під розпис за два місяці з наказом про майбутнє вивільнення позивачки, не ознайомлено під розпис з наказом про звільнення, не було видано трудової книжки та не проведено повного розрахунку при звільненні. Крім того, відповідачем 16.10.2009 року була прийнята заява від позивачки про отримання матеріальної допомоги, яка вже була звільнена з 15.10.2009 року, та їй було нараховано матеріальну допомогу. Всі ці порушення дають підстави суду для скасування наказу про звільнення та поновлення позивачки на роботі у відповідача та стягнення на користь позивачки суми нарахованої відповідачем матеріальної допомоги в розмірі 17\~468,32 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правої допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З наданих стороною позивача копій договору про надання юридичних послуг та квитанції встановлено, що за виконану роботу позивачка сплатила 3\~994 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved