Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в 55 років,в працездатному віці, втратив 40% працездатності, та придбав 3 професійні захворювання, на цей час не працює. З 01.08.1974 року по11.05.2008 року працював підземним гірничим майстром,підземним механіком дільниці,підземним електрослюсарем і слюсарем черговим по ремонту обладнання дільниці № 8 шахти»Октябрська РУ ім. Комінтерна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».. Загальний стаж роботи складає 39 років 7 місяців, із них в шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 35 років 7 місяці. Рішеням ЛЕК УкрНДІПроммед від 12.08.2008 року, протокол №1812, йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії(пильовий бронхіт першої стадії ,емфізема легень першої стадії),фаза загострення.ЛН першого-другого ступеня.ю.-Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня(з легким зниження слуху), Радикулопатія Lv-Si зліва,субремісія. Захворювання виникли в звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми. За висновком МСЭК від 08.10.2008 року була установлена втрата професійної працездатності - 40%, : -20%-ХОЗЛ,10%-радикулопатія,10%-туговухість. Повторно за висновком МСЕК від 05.Х1.2009 року при переосвідоцтві у звязку з розвитком хвороби йому підтвердили 40% втрати працездатності достроково. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. В звязку з отриманням профзахворювання змінився звичний для нього спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 130000 гривень. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 130 000 гр.. Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі [PERSON] позов не визнав. Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01.08.1974 року по11.05.2008 року позивач працював підземним гірничим майстром,підземним механіком дільниці,підземним електрослюсарем і слюсарем черговим по ремонту обладнання дільниці № 8 шахти»Октябрська РУ ім. Комінтерна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».. Загальний стаж роботи складає 39 років 7 місяців, із них в шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 35 років 7 місяці. Рішеням ЛЕК УкрНДІПроммед від 12.08.2008 року, протокол №1812, йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії(пильовий бронхіт першої стадії ,емфізема легень першої стадії),фаза загострення.ЛН першого-другого ступеня.ю.-Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня(з легким зниження слуху), Радикулопатія Lv-Si зліва,субремісія. Захворювання виникли в звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми. За висновком МСЭК від 08.10.2008 року була установлена втрата професійної працездатності - 40%, : -20%-ХОЗЛ,10%-радикулопатія,10%-туговухість. Повторно за висновком МСЕК від 05.Х1.2009 року при переосвідоцтві у звязку з розвитком хвороби йому підтвердили 40% втрати працездатності достроково. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Факт провини підприємства підтверджується актом № 19 від 28 серпня 2008 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини професійних захворювань, які полягають в порушенні керівництвом шахти «Октябрьська» РУ ім.. Комінтерна ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України. Причиною профзахворювання є робота впродовж 34 років 1 місяця в умовах запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував ГДК, підвищених рівнів шуму і несприятливого мікроклімату та впродовж 25 років 1 місяця в умовах важкої праці, позивач виконував роботи які внаслідок обмеженності робочого простору недозволяючого застосувати засоби малої механізації характеризувались важкою працею, посилаючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт,але з перевищеними показниками.. Провина підприємства підтверджується санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 25.01.2006 року за № 272, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови,.. Так в пункті 12.2-12.12 санітарно-гігіенічної характеристики вказано на те, що вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного в пилу від 10 до 70%,з концентрацією становила від .4.1 до.7.6. мг/м3 при нормативному значенні 2.0 -Вологість від 92-98 дБА при нормі 30-80дБА. -Температура від 17.6 / при нормі 26 / -Шум від 82 до 100 при нормі 80 дБА. ВАЖКІСТЬ праці: рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН. -Маса вантажу ,що піднімається та оперіщується вручну від 48 кг при нормі 30 кг. -Нахили тулубу вимушені більше 30/- 176 раз при допустимій нормі 100. -фізичне динамічне навантаження за зміну (кг/м 157 при допустимій нормі 41-90. По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться д 3 класу, 3 ступеню шкідливості. Факт вини підприємства підтверджується висновками МСЕК від 08 .10.2008, 5.11.2009 років, виписними епікризами, виписками з історій хвороби, в яких зазначається, що позивач відчуває стійкий фізичний біль і інші страждання, станом здоровя позивача. Винним у заподіянні шкоди здоровю позивачеві є підприємство, яке у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 24.10.2008 року позивачеві призначені щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога, моральна шкода не відшкодована. У позивача на підставі висновку МСЕК від 08.10.2008 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії \~при \~розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач. \~ Отже, в судовому засіданні встановлено, \~що \~при \~виконанні \~трудових \~обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода \~професійним захворюванням, \~винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач \~втратив працездатність в розмірі 40 %, від професійного захворювання позивач \~переносить \~фізичний \~біль. При вказаних \~обставинах \~суд \~вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний \~для \~нього спосіб життя, він \~ вимушений \~витрачати \~додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 29.08.2008 року, виписки із історії хвороби [PERSON] Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved