Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-08 00:00:00

23 липня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 24 грудня 2005 року у виконкомі Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №20. У сторін це перший шлюб, в якому у них дітей немає. Сімейне життя в них не склалось, у звязку з чим шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтвердила та подала заяву в якій просила розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив шлюб розірвати на попередньому судовому засіданні, про що надав письмову заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2005 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №20 (а.с.4). У сторін це перший шлюб. В шлюбі дітей не було. З наданих в ході судового розгляду пояснень позивачки та відповідача, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим сторони відмовляються від примирення. Сторони проживають окремо й спільного господарства не ведуть. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачкою та відповідачем відсутній, спільних дітей немає. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача, а державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на сторін в рівних частинах.

Outcome: approved