Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями розташованого по вулиці Комсомольській, 46 села Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, як спільно нажитого майна подружжя. У судовому засіданні позивач повідомив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 10.08.1991 року по 19.01.2007 рік. За цей час, вони придбали житловий будинок надвірними господарськими будівлями розташованого за вищевказаною адресою. Після розлучення позивач вважає, що має право на 1/2 частку спірного майна, так як воно було придбане в період шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності і в разі розподілу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідач надала до суду зустрічний позов в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], яким просить визнати за ними право власності по 1/4 частці за кожною на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями розташованого по вулиці Комсомольській, 46 села Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, мотивуючи це тим, що від шлюбу з позивачем у них є дві неповнолітні дочки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вони, перебуваючи ще у шлюбі, в 2002 році згідно до Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизували та отримали свідоцтво про право власності на житлову квартиру [ADDRESS] відповідно до якого, відповідачу, її чоловіку та їх двом неповнолітнім дітям належала в рівних частках, по 'Л кожному квартира за вищевказаною адресою. Здійснивши продаж квартири, вони сім'єю переїхали до с. Кам'яна Яруга Чугуївського району, де і придбали спірний будинок. Оформлюючи договір купівлі-продажу вищевказаного будинку батьками, що мали б діяти в інтересах неповнолітніх дітей, були порушені їх майнові та житлові права, а саме вони не були залучені в якості співвласників житлового будинку, відповідно до рівних частин, що належали їм за законом до продажу квартири в місті Могилів-Подільську. Тому, відповідач, просить суд захистити права її неповнолітніх дітей та визнати за кожною з них право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Сторони знаходились у шлюбі з 1991 року. 19.01.2007 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ВЛ № 031077 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 03. Від цього шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей, дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Перебуваючи у шлюбі вони, згідно до Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизували квартиру [ADDRESS], про що 27.03.2002 року отримали свідоцтво про право власності на житло видане виконкомом Могилів-Подільської міської ради, яке зареєстрували в встановленому законом порядку в міжрайонному бюро технічної інвентаризації за № 4307. Відповідно до цього свідоцтва вищевказана квартира на праві спільної часткової власності належала: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тобто, позивачу, відповідачу та їх двом неповнолітнім дітям належала в рівних частках, по 1/4 кожному квартира за вищевказаною адресою. В тому ж році, вони продали квартиру, що підтверджується договором купівлі продажу квартири посвідченим державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори 09.04.2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-413. Продаж часток, що належали їх неповнолітнім дітям здійснювався зі згоди міського органу опіки та піклування, куди батьки звернулися зі спільною заявою перед оформленням договору купівлі-продажу. Сторони, як батьки, гарантували захист майнових та житлових прав своїх дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що батьки, або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Після продажу квартири в м. Могилів-Подільськ Вінницької області позивач з сім'єю переїхали в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, де за кошти отримані після продажу квартири, придбали у власність житловий будинок № 46 з надвірними будівлями по вул. Комсомольські й, що підтверджується договором купівлі-продажу серії АЕР № 668668 засвідченим державним нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори 24.04.2002 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-604. Відповідно до цього договору «покупцем» вищевказаного будинку в цілому, а тому і власником одноособово є відповідач, хоча згідно чинного законодавства при оформленні договору купівлі-продажу, батьки, що діють в інтересах дітей, повинні були захистити майнові та житлові права останніх шляхом оформлення на їх ім'я права власності на житловий будинок в відповідних частках, що належали їм за законом до продажу квартири в місті Могилів-Подільську. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тому, слід вважати, що будинок № 46 з надвірними будівлями по вул. Комсомольська в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, який був придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачем, належить їм та їх неповнолітнім дітям на праві спільної часткової власності, тобто по % частці кожному. Відповідно до ст.ст.356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Outcome: partial