Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

26.12.2002 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Балтського МКК дитячих продуктів про визнання права власності на автомобільний гараж. Рішенням Балтського районного суду від 27.01.2003 г. позов задоволено. Ухвалою Балтського районного суду від 29.10.2008 р. вказане рішення відмінено за нововиявленими обставинами. 20.11.2008 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ «[PERSON] МКК дитячих продуктів», [PERSON] про визнання права власності на автомобільний гараж. Ухвалою суду від 26.11.2009 р. вказані справи обєднані в одне провадження. Уточнивши свої позовні вимоги у заяві, поданій до суду 10.03.2009 р., [PERSON] зазначив, що 23.08.2001 р. він придбав у Балтського МКК автомобільний гараж, розташований в м.Балті біля житлового будинку по вул..50 років Жовтня,25, за що згідно домовленості сплатив БМКК 3000 грн., а останній згідно акту прийому-передачі передав йому гараж, з того часу став відкрито користуватися гаражем, однак оформити нотаріально договір купівлі-продажу не було можливості, так як вказаний гараж не був зданий в експлуатацію. У 2008 році про свої права на цей же гараж заявила [PERSON], однак він вважає себе добросовісним набувачем, так як придбав гараж за плату, не знав і не міг знати про те, що [PERSON] МКК не мав права його відчуджувати. Тому просить визнати за ним право власності на вказаний гараж. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Позивачка [PERSON], вона ж третя особа у справі за позовом [PERSON], свій позов підтримала, а з вимогами [PERSON] не погодилась і, уточнивши позовні вимоги, пояснила, що вона в період 1990-92 р.р. побудувала автомобільний гараж №4 по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради від 5.07.1990 р. В грудні 1996 р. вона та її син продали належну їм квартиру №3 в м.Балті по вул..50 років Жовтня,25 Балтському МКК, про що уклали нотаріально посвідчений договір. Гараж вона не продавала, а дозволила своїм сусідам користуватися ним. 11.03.2008 р. під час звернення до Балтського МБТІ вона дізналася про те, що право власності на гараж зареєстроване за [PERSON], дійсно на дверях гаража був інший замок, який вона була змушена пошкодити з метою проникнення до гаража. Вважає, що законних підстав у [PERSON] для придбання гаража не було, тому просить визнати за нею право власності на гараж, в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Свої клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача [PERSON] БТІ та в якості третьої особи [PERSON] міську раду позивачка [PERSON] зняла у попередньому судовому засіданні 26.11.2009 р. Представник позивача-відповідача [PERSON] позов [PERSON] не визнав, так як [PERSON] є добросовісним набувачем, протягом 7 років відкрито користувався гаражем, а [PERSON] не заявляла про свої права на гараж. Представник відповідача - ВАТ «[PERSON] МКК» неодноразово до судового засідання не зявлявся, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши доводи сторін, третьої особи, пояснення свідків, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст..225 ЦК України (в ред..1963 р.) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст..145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Згідно ч.1 ст.145 ЦК України (в ред..1963 р.), якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. В судовому засіданні встановлено, що автомобільний гараж №4 в м.Балті по вул..50 років Жовтня,25 збудований [PERSON] В експлуатацію вона його не здала, правовстановлюючі документи на гараж у неї відсутні. У 1996 році [PERSON] (вона ж Епельман) та її син [PERSON] (на даний час помер) за договором купівлі-продажу від 6.12.1996 р. продали Балтському МКК належну їм квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. З того часу [PERSON] виїхала на проживання до м.Одеси. Ключ від гаража вона передала сусідам, і до 2008 року за ним не доглядала, не заходила до гаража, не цікавилася, ким він використовується, незважаючи на те, що неодноразово приїздила до м.Балти. Згідно договору міни між [PERSON] МКК та [PERSON] від 23.08.2001 р. право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON], за згодою якого квартира призначалась для проживання сімї [PERSON] 23.08.2001 р. між [PERSON] МКК та [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобільного гаража №4 по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті, відповідно до якого 23.08.2001 р. [PERSON] за прибутковим касовим ордером №312 вніс в касу ВАТ «[PERSON] МКК» 3000 грн. Згідно акту прийому-передачі гаража від 24.08.2001 р. ВАТ «[PERSON] МКК» передав, а [PERSON] прийняв автомобільний гараж №4, розташований у дворі будинку по вул..50 років Жовтня,25 в м.Балті. Нотаріально договір купівлі-продажу посвідчений не був. При укладенні договору купівлі-продажу продавець стверджував, що цей гараж належить йому, так як придбаний у [PERSON], але він не зданий в експлуатацію. Тому [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на гараж. У 2001 році [PERSON] мешканці будинку передали ключ від гаража, з того часу він став відкрито ним користуватися, будь-які інші особи, в т.ч. і [PERSON], про свої права на цей гараж не заявляли. Належних письмових доказів, які б підтверджували факт продажі гаража [PERSON] Балтському МКК у 1996 році, суду не надано, що позбавляє суд можливості визначити правомірність його відчудження [PERSON] МКК. За таких обставин судом встановлено, що [PERSON] придбав гараж за плату у Балтського МКК, який не мав права його відчуджувати, але про це [PERSON] не знав і не повинен був знати, тобто являється добросовісним набувачем. Підстав для витребування гаража, передбачених ч.1 ст.145 ЦК України (в ред..1963 р.), немає, отже відповідно до ст..225 ЦК України (в ред..1963 р.) за [PERSON] належить визнати право власності на гараж. З цих же підстав не підлягає задоволенню позов [PERSON] про визнання права власності на гараж за нею, що не позбавляє її права на звернення до суду з позовом до ВАТ «[PERSON] МКК» за захистом своїх прав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved