Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

05 листопада 2008 року позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та просив визнати за позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в рівних частинах по 1/2 частині за кожним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та присадибну земельну ділянку, площею 0,08 га, що розташовані по вул. Кузнецькій, 17 в с. Світле Комінтернівського району Одеської області. (а.с. 1-3) 15 січня 2009 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд розподілити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ним, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в рівних частинах по 1/2 за кожним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Кузнецькій, 17 в с. Світле Комінтернівського району Одеської області. (а.с. 52-54) В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] послався на те, що з 06 квітня 1976 року по 16 серпня 2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За період спільного проживання у восьмидесятих роках вони розпочати та за допомогою рідних побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Світле по вул. Кузнецькій, 17 Комінтернівського району Одеської області. Після розлучення він також іноді приїжджав до [PERSON] та допомагав по господарству, побував гараж та прибудову до житлового будинку. Оскільки спірне нерухоме майно побудоване в період шлюбу за спільні кошти він просить суд розділити вищевказаний обєкт нерухомого майна та визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного майна. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги пославшись на обставини викладені в позовній заяві та додатково зазначили, що про порушення його права власності [PERSON] дізнався лише в 2008 році, тому вони вважають що передбачений законом строк для звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні послалися на те, що спірний будинок у 1978 році будував батько відповідачки [PERSON] У 1996 році в будинку відповідачки [PERSON] прописався її чоловік [PERSON], який з 1998 року в спірному будинку не проживає. Після того як [PERSON] покинув родину у 1998 року відповідачка [PERSON] разом з дітьми добудовувала спірний будинок та господарські будівлі та споруди. Крім того, відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] зауважили, що позивач [PERSON] пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про розподіл майна подружжя, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 2002 році, за таких обставин вони вважають що в задоволені заявлених [PERSON] вимог належить відмовити. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки та їх представників, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені вимоги належать частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 06 квітня 1976 року [PERSON] та [PERSON] перебували з зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 липня 2002 року по цивільній справі № 2-1085/02 про розірвання шлюбу, (а.с. 147-150) Відповідно до вимог ст. 44 КпШС УРСР (які діяли на час ухвалення вищевказаного рішення суду) - шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І - ЖД № 134322 виданого [PERSON], 15 серпня 2003 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області - 16 серпня 2002 року, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів, актовий запис № 145 зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9) Таким чином, незважаючи на ухвалене судом рішення про розірвання шлюбу в 2002 року у встановленому ст. 44 КпШС порядку, розлучення було зареєстровано в органах РАЦСу, 12 серпня 2003 року тому при розгляді даної справи слід керуватись нормами КпШС, ЦК України в редакції 1960 року та іншими нормами діючими на момент виникнення правовідносин. Відповідно до розяснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» суду, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільного сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Згідно до копії свідоцтва № 123 про право приватної власності на житловий будинок від 30 червня 1986 року виданого виконавчим комітетом Комінтернівської районної Ради народних депутатів, а також архівного витягу з рішення виконкому Комінтернівської районної Ради народних депутатів № 110 від 22 травня 1986 року, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок № 17 по вул. Кузнецькій в с. Світле Комінтернівського району Одеської області, загальною площею 65, 3 кв. м. (а.с. 18, 90) Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 04 жовтня 1991 року (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З копії технічного паспорта виготовленого Комунальним підприємством «Комінтернівське районне бюро технічної» станом на 01 квітня 2010 року, вбачається що прибудови під літ. «А1» «А2», підвал - літ. «Пд (А1)», гараж - літ. «Б», літня кухня - літ. «В», комора - літ. «В», душ - літ. «Д», вбиральня - літ. «Е» - являється самочинно збудованими, тобто не прийняти в експлуатацію, а тому розподілу не підлягають. Доводи відповідачки [PERSON], про те, що спірний житловий будинок будував її батько [PERSON], повністю спростовуються поясненнями свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні 06 липня 2009 року, який пояснив, що саме позивач з його допомогою та частково на його кошти будував спірний будинок для проживання родини [PERSON]. З викладеними свідком [PERSON] обставинами погодилась і відповідачка [PERSON], тим самим визнавши що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що позивач і відповідачка з 1976 року перебували у шлюбі, в 80 роках спільно будували спірний будинок, у будівництві молодим допомагав дядько позивача - [PERSON] та вони особисто, крім того, [PERSON] безпосередньо приймав участь у будівництві. Будинок будували для спільного проживання, тому після його збудови разом перейшли в нього жити. Надані відповідачкою ксерокопії документів на придбання будівельних матеріалів на ім'я [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки вони не свідчать про те, що будівельні матеріали були виписані саме на будівництво спірного будинку. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, спірний будинок будувався на земельній ділянці, відведеній для цієї мети відповідачці, а в 1986 році був зданий та прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, та враховуючи, що за життя батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] не ставив питання про визнання за ним права власності на частку будинку та не вимагав відшкодування затрат на його будівництво, у нього не виникло право власності на спірний будинок або його частку, а тому у відповідачки не виникло право на успадкування частки цього будинку, у зв'язку з чим доводи відповідачки, що вона є єдиною спадкоємицею та зазначені вище докази на придбання будівельних матеріалів [PERSON] не приймаються судом до уваги. Доводи відповідачки та її представника щодо відмови [PERSON] у задоволені заявлених ним вимог у звязку з пропуском строку позовної давності, суд не приймає до уваги оскільки, відповідно до ч. З ст. 29 Кодекс про шлюб та сім'ю України для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. В той же час трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється з дати коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення його права власності. Суд вважає доводи [PERSON] про дату з якої йому стало відомо про порушення його права власності обґрунтованими, з чого слідує що позивачем строк позовної давності не порушено. Згідно вимог ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Суд вважає що в судовому засіданні встановлений факт будівництва подружжям [PERSON] спірного майна, та знаходить за доцільне частково задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, розділивши і визнавши за ним право власності на 1/2 частину зданого та прийнятого в експлуатацію у встановленому законом порядку житлового будинку № 17 по вул. Кузнецькій в с. Світле Комінтернівського району Одеської області. На підставі викладеного ст. ст. 86 ЦК України (редакції 1963 року), ст. 22. 29. 44 КпШС УРСР та

Outcome: partial