Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, в якому просить визнати дії УПСЗН Лозівської міської ради в частині не донарахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення протиправними та стягнути з відповідача на його користь недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2009 рік у сумі 3030 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутність, надавши суду заперечення, позов не визнав, посилаючись на те, що у 2009 рік виплата щорічної допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювалась статтею 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік", що містила банкетний нормативно-правовий припис, яким надавалося право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних розмірах у межах асигнувань, передбачених за відповідною бюджетною програмою. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачалося, що особам, віднесеним до 1-ї категорії, інвалідам 2-ї групи, у розмірі 120 грн. Нормативно-правовий припис статті 71 "Про державний бюджет України на 2009 рік" був прийнятий пізніше за нормативно-правовий припис статті 48 Закону України " "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не визнавався Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України. Тому, вважаємо, що для виплати одноразової компенсації, за шкоду заподіяну здоров'ю, внаслідок Чорнобильської катастрофи необхідно керуватися банкетним нормативно- правовим приписом статті 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік", який відсилає до постанови Кабінету міністрів України № 562. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом II групи та він відноситься до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії А № 430514 від 12 серпня 2004 року, копією вкладки до посвідчення № 430514 від 12 серпня 2004 року. Із медичної довідки сер. МСЕ - за № 024057 вбачається, що з позивачу встановлена 2 група інвалідності з 23.06.2004 року. Із копії заяви від 26 квітня 2010 року вбачається, що позивач звертався до УПФУ в Лозівському районі Харківської області про перерахування допомоги, дана заява була прийнята відповідачем, однак йому було відмовлено. Із довідки від 12 травня 2010 року Управління праці та соціального замету населення Лозівської міської ради Харківської області вбачається, що позивачу в серпні 2009 р. виплачена компенсація на оздоровлення, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 120 грн. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХII " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до ст.48 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І та II групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам III групи в розмірі чотирьох заробітних плат. Згідно ч. 7 ст.48 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Зазначені виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Відповідно до ст. 71 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на призначення щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України ( ч.2 ст. 46). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положенням чинного законодавства у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є безпідставним. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру допомоги на оздоровлення позивачу застосуванню підлягає ст. 48 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 562 від 12 липня 2005 року, на яку посилається відповідач і яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Згідно ст.55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 6.12.2008 року з 01 липня 2009 року по 01 жовтня 2009 року мінімальна заробітна плата встановлена 630 грн. Тому п'ять мінімальних заробітних плат складає - 3150 грн. В зв'язку з тим, що в серпні позивачу вже виплачено одноразову допомогу в розмірі 120 грн., тому донарахуванню підлягає сума - 3030 грн. Відповідно до п. 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. за № 936, виплата допомоги на оздоровлення, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допоміг, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам. Оскільки відповідачем не нарахована сума, яку просить стягнути позивач, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, суд відповідно до вимог ст.79, 81 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати в розмірі 45 грн.50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial