overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання за нею права приватної власності на спадкове майно - житловий будинок №22 з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 709кв.м. по вул. Южній в с. Сичавка, Комінтернівського району Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 24 вересня 2007 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог та просить суд розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2007 року помер чоловік позивачки - [PERSON], про що у книзі реєстрації смертей виконкому Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено актовий запис за №25. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №22 з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 709кв.м. по вул. Южній в с. Сичавка, Комінтернівського району Одеської області, який належав йому згідно запису в погосподарській книзі №6 Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, особовий рахунок №304. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивачка в першу чергу має право на спадкування майна, яке залишилося після смерті її чоловіка, в порядку спалювання за законом. Інших спадкоємців першої черги немає. В державній нотаріальній конторі позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що померлий [PERSON] при житті не оформив правовстановлюючі документи на належний йому житловий будинок, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду. Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом має дружина спадкодавця. Згідно зі ст. 1268 п.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом і спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову зі неї. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 392, 1216-1218, 1261, 1268 ч.3 ЦК Україні

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обгрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з 10 серпня 2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу з відповідачем у них народився син, [PERSON], [INFO]. З 2009 року подружні відносини між нею та відповідачем припинились, так як між ними втрачено почуття кохання та поваги, утворились різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, зясувавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні зясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до повноліття дитини. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що він з відповідачкою проживав разом з 2005 року по 2006 рік. 27 квітня 2006 року у них народилась дитина [PERSON], мати якої є відповідачка. На даний час сторони не проживають однією сімєю. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини на надає. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відмова відповідачки у мирний спосіб надавати допомогу на утримання їхньої неповнолітньої дитини ставить його у скрутне матеріальне становище. Відповідачка інших утриманців не має, має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. В судове засідання позивач зявився, та вказав, що підгримує свої позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи. Причини неявки суду невідомі. Враховуючи думку позивача, про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності відповідача, суд на підставі ст.225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що з 2005 по 2006 рік сторони проживали разом. Від спільного проживання у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на його утриманні. Відповідачка ухиляється від покладеного на неї обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобовязати відповідачку виплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі Ул частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 24 червня 2010 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Павлоград Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період 2007-2010 років; визнати її право на отримання невиплаченої державної соціальної допомоги, встановленої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за відповідний період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період 2007-2010 роки у розмірі 3627 грн. 68 коп.; стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У червні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Павлоград Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період 2008-2010 років; зобовязати відповідача здійснити дії по нарахуванню щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; стягнути на її користь недоплачену їй, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2008-2010 роки в сумі 2917,59 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, вона є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують її конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину дійсним та набуття права власності, в якій просив суд: -визнати договір купівлі-продажу укладений 24 квітня 2010 року, між ним та відповідачем, згідно якого відповідач продав, а позивач, придбав гараж №44 в гаражному товаритсві «Горняк», розташований по вулиці Орджонікідзе, міста Павлоград Дніпроптеровської області, - дійсним. -визнати право власності за ним, на гараж №44 в гаражному товаритсві «Горняк», розташований по вулиці Орджонікідзе, міста Павлоград Дніпроптеровської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2010 року він домовився з відповідачем щодо умов купівлі-продажу належного йому нерухомого майна, а саме гаражу №44 в гаражному товаритсві «Горняк», розташованому по вулиці Орджонікідзе, міста Павлоград Дніпроптеровської області. На виконання домовленостей він передав відповідачу суму коштів у розмірі 24000 гривень, а відповідач натомість передав йому документи та ключі від гаражу, однак в подальшому почав ухилятися від нотаріального посвідчення зазначеного правочину. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, надавши пояснення які відповідають змісту позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву згідно змісту якої не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки: 24 квітня 2010 року відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 24000 гривень на виконання домовленості щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а саме гаражу №44 в гаражному товаритсві «Горняк», розташованому по вулиці Орджонікідзе, міста Павлоград Дніпроптеровської області (а.с. 5 ). Згідно домовленостей між позивачем та відповідачем, останній був зобовязані укласти договір купівлі-продажу зазначеного майна, однак відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору. На підтвердження домовленостей між позивачем та відповідачем, відповідач передав документи на вищезазначене майно. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У червні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Павлоград Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період 2007-2010 років; визнати його право на отримання невиплаченої державної соціальної допомоги, встановленої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за відповідний період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 червня 2010 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період 2007-2010 роки у розмірі 3627 грн. 68 коп.; стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, він є дитиною війни. Відповідно до ст.6 вказаного Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір допомоги у відповідності до ст.6 Закону України складає 30% мінімальної пенсії за віком та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», порушують його конституційні права на гарантовані державою матеріальну підтримку дітям війни. Відповідач

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 1128 грн. 08 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та суму судового збору на користь держави у розмірі 51 грн. В обґрунтування позову він вказав на те, що відповідачка проживає за адресою: [INFO], буд.9-1, кв.30, та являється абонентом КП ПВУВКГ, яка користується послугами водопостачання і водовідведення. Плата за водопостачання та водовідведення повинна провадитись відповідачкою щомісяця грошовими засобами на розрахунковий рахунок позивача. Однак, відповідачка плату за водопостачання та водовідведення не сплачувала, у результаті чого станом на 01.05.2010 року утворилася заборгованість по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1128 грн. 08 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідачки вищевказану суму. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідачки суму боргу по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1128 грн. 08 коп., а також судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про день і час слухання справи, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 68, 162 ЖК України, платня за користування послугами водопостачання та водовідведення оплачується абонентом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка проживає за адресою: [INFO], вул-.Промислова, буд.9-1, кв.30. Згідно розрахунку КП ПВУВКГ суми заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року по травень 2010 включно, заборгованість складає 1128 грн. 08 коп., яку потрібно стягнути з відповідачки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати по справі: витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Оскільки позивач, на підставі рішення Павлоградської міської ради від 26.01.2010 року №1148-60«Про звільнення від сплати судового збору», звільнений від сплати державного мита при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення, тому відповідно до вимог ч.З ст.88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню державне мито в дохід держави у розмірі 51 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 1228 грн. 04 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та суму судового збору на користь держави у розмірі 51 грн. В обґрунтування позову він вказав на те, що відповідач проживає за адресою: [INFO], та являється абонентом КП ПВУВКГ, який користується послугами водопостачання і водовідведення. Плата за водопостачання та водовідведення повинна провадитись відповідачем щомісяця грошовими засобами на розрахунковий рахунок позивача. Однак, відповідач плату за водопостачання та водовідведення не сплачував, у результаті чого станом на 01.05.2010 року утворилася заборгованість по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1228 грн. 04 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача суму боргу по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1228 грн. 04 коп., а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, причину-неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 68, 162 ЖК України, платня за користування послугами водопостачання та водовідведення оплачується абонентом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO]. Згідно розрахунку КП ПВУВКГ суми заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року їю травень 2010 включно, заборгованість складає 1228 грн. 04 коп., яку потрібно стягнути з відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові .витрати, тому з відповідача на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати по справі: витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Оскільки позивач, на підставі рішення Павлоградської міської ради від 26.01.2010 року №1148-60/У «Про звільнення від сплати судового збору», звільнений від сплати державного мита при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення, тому відповідно до вимог ч.З ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню державне мито в дохід держави у розмірі 51 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 1916 грн. 24 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та суму судового збору на користь держави у розмірі 51 грн. В обґрунтування позову він вказав на те, що відповідач проживає за адресою: [INFO], та являється абонентом КП ПВУВКГ, який користується послугами водопостачання і водовідведення. Плата за водопостачання та водовідведення повинна провадитись відповідачем щомісяця грошовими засобами на розрахунковий рахунок позивача. Однак, відповідач плату за водопостачання та водовідведення не сплачував, у результаті чого станом на 01.05.2010 року утворилася заборгованість по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1916 грн. 24 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача суму боргу по сплаті за водопостачання та водовідведення у сумі 1916 грн. 24 коп., а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 68, 162 ЖК України, платня за користування послугами водопостачання та водовідведення оплачується абонентом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO]. Згідно розрахунку КП ПВУВКГ суми заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року по травень 2010 включно, заборгованість складає 1916 грн. 24 коп., яку потрібно стягнути з відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати по справі: витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Оскільки позивач, на підставі рішення Павлоградської міської ради від 26.01.2010 року №1148-60/У «Про звільнення від сплати судового збору», звільнений від сплати державного мита при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення, тому відповідно до вимог ч.З ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню державне мито в дохід держави у розмірі 51 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved