Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління пенсійного фонду України в Жида\-чівському районі Львівської області. Позивачка просить суд зобов'язати відповідача нарахувати їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2009 роки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно із статтею 6 цього ж Закону їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога їй не виплачувалась. Крім цього, просить поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у їхню відсутність. Крім цього, представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області подав до суду заперечення проти позову, суть яких зводиться до наступного. На законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не визначено які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати його розмір за відсутності поняття "мінімальна пенсія за віком" як розрахункової величини. Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, тому кошти на виплату оскаржуваного підвищення в 2006-2007 р. були відсутні. Крім цього, позивачці у 2007 році виплачується щомісячна державна соціальна допомога "Дітям війни" у розмірі 10% такої допомоги. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у задоволенні такого. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, мотивуючи це наступним. Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-УІ установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Статтею першою цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Позивачка [PERSON] народилася 27 травня 1938 року, є дитиною війни. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Частина 2 статті 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено. Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконсти\-туційними), зокрема, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» якими обмежується дія ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», З дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/2007, визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність, отже, з цього часу відновлено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними. Судом встановлено, що всупереч Рішенню Конституційного Суду України Управління Пенсій\-ного фонду України в Жидачівському районі Львівської області оспорювана позивачкою надбавка з липня по грудень 2007 року не виплачувалась, тому позов в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії на користь позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог позивачки в частині зобов'язання відповідача нарахувати їй недоплачену соціальну допомогу за 2008 рік, то такі підлягають до часткового задоволення - в період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, та суд мотивує це наступним. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року. Отже, саме з 22.05.2008 року відновлено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». [PERSON] у 2008 році отримувала пенсію за віком, у т.ч. надбавку дітям війни у розмірі 10% такої надбавки. Тому позовні вимоги позивачки про стягнення надбавки «Дітям війни» за період травень - грудень 2008 року підлягають до задоволення у розмірі 20 % даної надбавки. Відповідно до ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 р. було надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами. Однак окремої постанови на виконання вищевказаної норми Кабінет Міністрів України не приймав. Таким чином ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2009 року по даний час є діючою в редакції "дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком". У зв'язку з наведеним вище, підлягає до задоволення позовна вимога позивачки щодо визнання дій відповідача неправомірними в частині невиплати даної надбавки у встановленому Законом розмірі, а саме - 20 %. Що стосується позовних вимог позивачки в частині зобов'язання відповідача нарахувати їй недоплачену соціальну допомогу за 2006 рік, то такі до задоволення не піддягають та суд мотивує це наступним. Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", якими було встановлено обмеження виплати щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» не були оскаржені до Конституційного Суду України. Отже, вищенаведене свідчить про протиправність дій відповідача, оскільки всупереч Рішенням Конституційного Суду України, підвищення до пенсії позивачу у 2007-2009 роках не виплачувалось у розмірі визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Outcome: partial