Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

У лютому 2009 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач вказував на те, що з 27 жовтня 2006 р. вони перебувають з відповідачкою у шлюбі. В період шлюбу з відповідачкою вони придбали: холодильник, вартістю 3500 грн., пральну машину, вартістю 2800 грн., мікрохвильову піч вартістю 500 грн., мобільний телефон, вартістю 700 грн., телефон з визначенням номеру, вартістю 350 грн., обідній стіл з 4-ма табуретками, вартістю 450 грн. прихожу вартістю 1300 грн., комод, вартістю 900 грн., 10 комплектів білизни, вартістю 100 грн. кожний, ковдру, вартістю 200 грн., коврову доріжку, вартістю 390 грн., кухонні речі, вартістю1600 грн, світильник, вартістю 60 грн. Вартість придбаного майна складає з урахуванням зносу всього 23485 грн. [PERSON] того на розрахунковий рахунок [PERSON] в період їх спільного проживання ним було перераховано 5500 долларів США заробітної плати. Посилаючись на те, що вказане майно було вивезене відповідачкою із квартири в період його відсутності до квартири її матері, внаслідок чого розділити спільно набуте майно за взаємною згодою з відповідачкою неможливо, просив суд поділити його в натурі, виділивши йому у власність холодильник, вартістю 3150 грн., мобільний телефон, вартістю 420 грн., телефон з визначенням номерів, вартістю 315 грн., пять комплектів постільної білизни, вартістю 450 грн., частину перерахованої на розрахунковий рахунок [PERSON] заробітної плати у сумі 1500 доларів США, що в еквіваленті складає 11550 грн., а інше майно залишити відповідачці. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що таких речей в період спільного проживання з [PERSON] вони не купували. А необхідні меблі та побутова техніка були надані в користування їх сімї її матірю. Відповідачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду обидва позови обєднано в одне провадження. Вона вказувала на те, що після укладення шлюбу з відповідачем вони домовилися з його батьками про те, що будуть проживати в [INFO] в.м.Миколаєві, яка належить на праві власності позивачу та його батьку по ? частині. В свою чергу батьки купують квартиру №34 по пр.Миру в м.Миколаєві, а їх сімя передає їм 13000 доларів США, що фактично є часткою вартості ? частки квартири №7. Посилаючись на те, що для цього 8 червня позивач оформив в Банку кредит на суму 13000 долларів США, які вони передали їх батькам в рахунок частки квартири, в якій залишились проживати, а також вона зі своїми батьками зробили в квартирі ремонт, витративши 1398 грн. на придбання металопластикового вікна та 1123 грн. на будівельні матеріали, просила суд стягнути з позивача на її користь половину компенсації всієї витраченої суми, що становить 40375 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позову [PERSON], просили про його задоволення. Позов [PERSON] не визнали. Відповідачка та її представник проти позову [PERSON] заперечували. Просила задовольнити позов [PERSON]. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачки та її представника, свідків, оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що з 27 жовтня 2006 р. сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільно однією сімєю сторони проживали до листопада 2008 р. З пояснень в судовому засіданні допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що під час перебування сторін у шлюбі і спільного сумісного проживання ними було придбано для користування їх сімї холодильник «Електролюкс», пральна машина LG, мобільний телефон, телефон з визначенням номерів, мікрохвильову піч, прихожу і комод. В судовому засіданні також було встановлено, що фактично спірним майном подружжя є холодильник, пральна машина, мобільний телефон і телефон з визначення номерів, постільна білизна, яке просить виділити позивач. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домащшнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те, що майно, на яке вказує позивач, вони взагалі не купували, та користувалися меблями і побутовою технікою її матері, яке було надано їх сімї в тимчасове користування ( в тому числі холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, телефон з визначенням номеру), яке на теперішній час знаходиться в квартирі її матері.. За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Як слідує з пояснень вказаних вище свідків зазначене спірне майно було придбане сторонами у період 2007 -2008 р.р. та знаходилось в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу та його батьку, де проживали сторони до припинення сімейних відносин. В позові позивач вказував, що спірне майно і на теперішній час знаходиться в квартирі матері відповідачки [PERSON] [PERSON] такі обставини в судовому засіданні не визнала. Допитані в судовому засіданні свідки позивача пояснювали, що стосовно вивезення відповідачкою спірної побутової техніки до квартири її матері їм нічого невідомо. Інших доказів про знаходження спірного майна у позивачки позивачем суду не було надано. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23,24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного сведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу веключається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України). Однак позивачем не було доведено, що спірне майно, яке він просить виділити йому у власність, забрала саме відповідачка. При цьому, клопотання про забезпечення доказів щодо встановлення місця знаходження спірного майна та витребування у відповідачки доказів наявного у її матері майна суду не було заявлено. Що стосується іншого майна, то судом установлено, що мобільний телефон було позивачем подаровано відповідачці. Інше майно було вивезено з квартири, де проживали сторони, [PERSON] 29 січня 2008 р. з відома та присутності самого позивача. Вимоги про розподіл заробітної плати також задоволенню не підлягають, оскільки заробітна плата є спільним бюджетними коштами сімї та використовувалася сімєю для побутових потреб. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають. Що стосується вимог [PERSON], то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. Так з пояснень сторін та свідків в судовому засіданні вбачається, що в період сумісного проживання сторони мешкали в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу та його батьку. Зазначену квартиру батьки позивача передали в користування сімї, а саме належну їм 1\\2 частку квартири, в свою чергу позивачем було оформлено кредит в Банку, та передано батькам для придбання квартири [ADDRESS] 13000 доларів США. Як слідує з матеріалів справи кредитний договір та договір купівлі продажу квартири було оформлено в один і тей же день 08.06.2007 р. Доказів про те, що кошти були подаровані сімєю позивача його батькам суду не надано. З отриманих коштів в період спільного проживання однією сімєю подружжям було сплачено 6175, 97 доларів США. За такого, суд приходить до висновку, що зазначена сума підлягає поділу між сторонами на підставі ст.60 СК України, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути 24395 грн. 08 коп., що складають половину сплачених кредитних коштів. В іншій частині вимоги відповідачки про стягнення з відповідача вартості металопластикового вікна та коштів на ремонт задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Outcome: partial