Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 червня 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що працював у відповідача на посаді токаря 5 розряду, наказом № 28 від 02 березня 2009 року звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Діями відповідача спричинені моральні страждання. В позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 29589,51 грн. та 2500 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що повний розрахунок з позивачем будо дійсно проведено не в день звільнення, а 09 квітня 2009 року, тому не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивача [PERSON] згідно наказу ТОВ «Теспо-центр» від 19 грудня 2005 року № 231 прийнято на постійну роботу з 19 грудня 2005 року токарем 5-го розряду з відрядною системою оплати праці, з випробувальним терміном протягом двох місяців. Наказом від 02 березня 2009 року № 28 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) 02.03.2009 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачем, що в день звільнення 02 березня 2009 року відповідач не провів повний розрахунок з позивачем. Такий розрахунок було проведено лише 09 квітня 2009 року (а.с. 24). Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2009 року по 08 квітня 2009 року включно (28 днів). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд обраховує середній заробіток відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за наступним розрахунком: нарахована заробітна плата за останні два повні місяці роботи: 643,80 грн.(серпень 2008 року)+645,55 грн.(вересень 2008 року)=1289,35 грн.; кількість робочих днів за останні два повні місяці роботи 43 дні ; середньоденна заробітна плата: 1289,35 грн. (заробіток)/43(кількість днів)=29 грн.98 коп.; Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 839 грн. 44 коп. (29,98 х 28 днів) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилання позивача на наявність станом на час розгляду справи в суді заборгованості по заробітній платі в сумі 10\~666,68 грн. та розмір середньої заробітної плати в сумі 2666 грн. 67 коп. судом оцінюється критично. Як встановлено в судовому засіданні, довідка про доходи, видана 22 грудня 2008 року, на яку посилається позивач (а.с. 6), не відповідає дійсним нарахуванням та спростовується іншими зібраними по справі доказами. Зокрема, за даними ДПІ у м. Полтаві згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум утриманого з них податку за ф. 1ДФ на ТОВ «Теспо-центр» [PERSON] отримав доходи: 3 квартал 2008 року 1921,30 грн., 4 квартал 2008 року 240 грн., 1 квартал 209 року 625,95 грн., 2 квартал 2009 року 625,95 грн. Зазначені суми доходів позивача повністю підтверджується довідками ТОВ «Теспо-центр». Не заслуговує на увагу також посилання позивача на наявність усної домовленості з адміністрацією підприємства про розмір середньої заробітної плати в сумі 3000 грн. Як встановлено судом, позивач згідно з наказом від 19 грудня 2005 року № 231 був прийнятий на роботу з відрядною системою оплати праці. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачем не доведено наявність моральних страждань, які були б спричинені в результаті порушення відповідачем законних прав [PERSON], жодні докази наявності моральної шкоди не наведені. Тому суд приходить до висновку, що в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справ.

Outcome: partial