Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві просить винести рішення, яким визнати за нею право власності на самочинно переобладнану літню кухню в будинок та самочинно добудовану до неї прибудову розміром 7.77 м х 3.3 м загальною вартістю 21 528 грн., посилаючись на те, що на своїй земельній ділянці по вул. Косецькій, № 16 в м. Шепетівка Хмельницької області вона без дозволу виконкому побудувала літню кухню на місці згорівшого сараю, який пізніше переобладнала в жилий будинок. Після цього добудувала до літньої кухні прибудову розміром 7.77 м х 3.3 м. Оскільки виникла необхідність в оформленні права власності на житловий будинок та прибудову, які не зареєстровані у Шепетівському МБТІ, звернулась до суду з вищевказаним позовом. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку, посилаючись на те, що 16червня 1994 року вона уклала договір дарування будинку № 22, що розташований по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області з двома дочками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вона подарувала 86/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а [PERSON] - 14/100 частин житлового будинку, а саме кімнату розміром 10,3 кв.м. Оскільки на час укладення договору була пенсійного віку, за станом здоров'я потребувала догляду, то розраховувала на те, що даруючи дітям будинок, останні будуть її доглядати до смерті. Однак дочка [PERSON] не тільки її не доглядає, не надає допомоги, але й безпідставно ображає її, погрожує тим, що вижине із дому. Оскільки при укладенні договору помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, просить на підставі ст. 229 ЦК України визнати недійсним вищевказаний договір. В зустрічному позові [PERSON], звертаючись до виконавчого комітету Шепетівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти, збільшила позовні вимоги, вказавши, що відповідно до договору дарування від 16 червня 1994 року її мати [PERSON] подарувала їй частину жилого будинку за № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області. У договорі вказано, що їй відходить 86/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями: кухня розміром 9,1 кв.м; кімната розміром 10,7 кв.м; кімната розміром 14,4 кв.м; коридор розміром 4,3 кв.м; коридор розміром 3,6 кв.м; комора розміром 5,5 кв.м, а її сестрі - [PERSON] - 14/ ІООчастин жилого будинку, а саме - кімната розміром 10,3 кв.м. Вважає, що з моменту державної реєстрації даного договору набула права на вищезазначені об'єкти нерухомості. Пізніше відповідно до договору дарування від 5 січня 1995 року вона подарувала своїй сестрі [PERSON] 13/100 частин житлового будинку, відповідно до якого останній подаровані приміщення: кімната 1-3 площею 17 кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м. Разом з тим, [PERSON] без її дозволу, самочинно, не оформивши належної документації, перебудувала належну їй літню кухню в житловий будинок та добудувала до неї добудову. Вказує, що відповідно до ст.332 ЦК України особа, яка перебудувала чужу річ, не набуває права власності на чужу річ, а тому просить визнати за нею право власності на літню кухню та добудовану до неї прибудову, які розташовані за вищевказаною адресою. Збільшивши свої вимоги, [PERSON] зазначає, що [PERSON] проживає в належній їй літній кухні, чим створює перешкоди в користуванні належним їй майном, а тому просить усунути перешкоди в користуванні належної їй літньої кухні шляхом виселення [PERSON] В своїй заяві до [PERSON] про збільшення позовних вимог [PERSON] просить повернути належну їй кімнату 1-5 площею 10,3 кв.м, яка знаходиться в будинку за № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області і якою користується [PERSON], та виселити останню з даної кімнати. Крім того, зазначає, що при розгляді справи їй стало відомо, що у склад 86/100 частин житлового будинку, власником якої на підставі договору дарування від 16.06.1994 року стала [PERSON], ввійшла побудована нею та її чоловіком літня кухня. Але ні [PERSON], ні вона особисто даний договір не підписували і нікого на це не уповноважували, просить суд в додатковій позовній заяві про визнання недійсним договору дарування, третя особа на стороні позивача [PERSON], на підставі ст.ст. 243, 244, 226, 227 ЦК України визнати вищевказаний договір недійсним. Під час розгляду справи [PERSON] просив залучити його в якості співвідповідача по позову [PERSON] та в якості третьої особи без самостійних вимог по справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок і звернувся з позовом до виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 17.02.1994 року № 33 п.п. 42,42.1, про визнання права власності на ХА частину самовільно збудованого житлового будинку № 22-а по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області, посилаючись на те, що у квітні 1978 року він уклав шлюб з [PERSON] Оскільки житловий будинок, де вони стали проживати з дружиною був невеликим, вони з дозволу [PERSON] та [PERSON] у 1979 році розпочали будівництво літньої кухні на місці згорівшого хліва. У 1983 році вони фактично збудували літню кухню і почали там проживати. Пізніше до літньої кухні вони добудували прибудову, у зв'язку із чим остання перетворилась на житловий будинок. У листопаді 2007 року дружина, не врахувавши, що все нажите за час шлюбу майно належить подружжю, звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на вищевказаний житловий будинок. А тому просить визнати за ним право на 1А частину самовільно збудованого житлового будинку № 22-А по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області вартістю 10 764 грн. Також зазначає, що рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 17.02.1994 року за № 33 [PERSON], яка володіє будинком № 22 по вул.. Косецькій, дозволено оформити самовільно побудовану службову прибудову розміром 4,9 м х 2,84 м з північної сторони будинку та літню кухню розміром 3,95 м х 9,84 м з прибудовою розміром 2,43 х 6, 40 м, решта переобладнана під господарські приміщення. Цим же рішенням дозволено [PERSON] переобладнати кухню площею 13,4 кв. м під жилу кімнату та добудувати службову прибудову розміром 4х 5 м з північної сторони будинку. Вважає дане рішення незаконним, оскільки [PERSON] не будувала літню кухню з прибудовою, оскільки її будували він та його дружина, а також не будувала прибудову з північної сторони будинку, так як її добудувала [PERSON] Зі слів [PERSON] остання не зверталась до виконавчого комітету із заявою про надання зазначених дозволів. А тому, просить поновити строк позовної давності та визнати незаконними п.п. 42, 42.1 вказаного рішення виконкому Шепетівсьвської міської ради. [PERSON] та [PERSON] просили справу слухати у їх відсутність. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві, пояснивши, що спірний житловий будинок побудований [PERSON] разом із чоловіком [PERSON], а не [PERSON], будь-яких договорів вона не підписувала та не укладала. Позов [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво не визнали. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Позов [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво не визнали. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримали, позови [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку не визнали. Представник виконкому Шепетівської міської ради [PERSON] позов [PERSON] визнала, в задоволенні решти позовних заяв просила відмовити за безпідставністю заявлених позивачами вимог. Під час судового розгляду справи [PERSON]М та [PERSON] відмовились від своїх вимог про визнання права власності кожного на Уг частину самовільно збудованого житлового будинку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у позовах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування - відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON], (виконавчого комітету) Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3.02.1994 року , реєстр № 306, до [PERSON] перейшов у власність жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходився в м. Шепетівка Хмельницької області, вул. Косецька, № 22, жилою площею 45,5 кв.м. Відповідно до рішення виконкому Шепетівської міської ради № 33 від 17.02.1994 року [PERSON] самовільно побудувала службову прибудову розміром 4,9 х 2,84 м з північної сторони будинку, внаслідок чого житлова площа становитиме 38, кв.м, загальна - 74,9 кв.м, також побудувала літню кухню розміром 3,59 х 9, 84 кв.м з прибудовою розміром 2, 43 х 6,40 кв.м на своїй присадибній ділянці. Оскільки, як зазначено в рішенні, прибудова та літня кухня відповідають нормам забудови, то було дозволено [PERSON] [PERSON] їх оформлення при умові, що під літнею кухнею буде залишено 10 кв.м, а решта переобладнана під господарські приміщення. Пунктом 42.1 цього ж рішення було дозволено [PERSON] переобладнати кухню пл. 13,44 кв.м під жилу кімнату та добудувати службову прибудову розміром 4 х 5 кв. м з північної сторони будинку. Згідно договору дарування від 16 червня 1994 року [PERSON], мати, подарувала дочкам: [PERSON] та [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Шепетівка Хмельницької області по вул. Косецькій, № 22, жилою площею 45,5 кв.м; в користування [PERSON] відходить 85/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями: кухні 9,1 кв.м кімната 10,7 кв.м, кімната 14,4 кв.м, коридор 4,3 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 5,5 кв.м, а [PERSON] відходить 14/100 частин жилого будинку; кімната 10,3 кв.м. За договором дарування від 5 січня 1995 року [PERSON] подарувала [PERSON] 13/100 частин жилого будинку № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області жилою площею 52,4 кв.м, в користування обдарованої відійшла кімната 1-3 площею 17, кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м. Таким чином, [PERSON] на праві приватної власності належить 27/100 частин спірного жилого будинку, а [PERSON] -73/100 частин цього будинку. Разом з тим, у договорі дарування від 16 червня 1994 року, укладеному між [PERSON] та її дочками [PERSON] та [PERSON], зазначено, що у в користування [PERSON] відходить 86/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями. Відповідно до ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлюється договором або законом. До вимог ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлене договором або законом На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що відповідно до договору дарування від 16 червня 1994 року саме [PERSON] перейшло право власності на літню кухню, оскільки в у вищезазначених договорах дарування нічого не було зазначено про відчуження приміщення літньої кухні для [PERSON], з їх змісту вбачається, що на літню кухню має право [PERSON] Відповідно до довідки за № 568 від 14.08.2008 року, виданої Шепетівським МБТІ за підписом начальника Шепетівського МБТІ [PERSON], [PERSON] за обома договорами дарування належить 27/100 частин; літню кухню літер „В" [PERSON] переобладнала в жилий будинок та до неї добудувала прибудову розміром 7,77 м на 3,30 м, без дозволу виконкому Шепетівської міської ради, тобто вчинила самочинне переобладнання кухні під жилий будинок та прибудову. Згідно акту обстеження самочинно збудованого об'єкту від 25.09.2007 року з висновками державної інспекції архітектурно-будівельного контролю, районного відділу ГУ МНС України у Хмельницькій області, головного державного санітарного лікаря, бюро технічної інвентаризації переобладнана літня кухні під житловий будинок з добудовою по вул. Косецькій, 22 в м. Шепетівка Хмельницької області відповідає місцевим правилам забудови, містобудівній документації та державним будівельним нормам. До змісту ст. 332 ЦК України особа, яка самочинно перебудувала чужу річ не набуває права власності на нову річ. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], не оформивши належної документації, без дозволу [PERSON] самочинно перебудувала належну [PERSON]І літню кухню в житловий будинок розміром 9,74 х 11,10 м та добудувала до неї прибудову розміром 3,30 х 7,77 м, вартість якої відповідно до довідки від 18.06.2008 року становить 10 960 грн., вартість прибудов становить 4 097 грн. та 6 471 грн. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній. Отже, є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на самочинно здійснену прибудову до літньої кухні. Щодо вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, то суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] та [PERSON]Р і поновлення строку позовної давності для пред'явлення зазначених вимог. До змісту ст.-ст. 203-204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правичину передбачені виключно законами. При укладанні договору дарування жилого будинку № 22, що розташований по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області, від 16 червня 1994, укладеного між [PERSON] та її дочками - [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 86/100 частин житлового будинку з надвірними, будівлями, а [PERSON] 14/100 частин житлового будинку, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, що вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників та обставин самої справи. За договором дарування від 5 січня 1995 року [PERSON] подарувала [PERSON] 13/100 частин жилого будинку № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області жилою площею 52,4 кв.м, в користування обдарованої відійшла кімната 1-3 площею 17, кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м., при укладанні зазначеного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, що вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників та обставин самої справи. Обидва договори були посвідчені державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори м. Шепетівки [PERSON], реєстри № 1191 від 17.06.1994 року та № 6 від 5.01.1995 року, відповідно, і зареєстровані в Шепетівському МБТІ за № 4642. На підтвердження своїх доводів щодо недійсності правочину, укладеному між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з другої сторони, а саме договору дарування від 16.06.1994 року, реєстр № 1191, [PERSON] вказала на те, що при укладенні договору помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, просить на підставі ст. 229 ЦК України визнати недійсним вищевказаний договір. На думку [PERSON] на час укладання договору була пенсійного віку, за станом здоров'я потребувала догляду, то розраховувала на те, що даруючи дітям будинок, останні будуть її доглядати до смерті. Однак дочка [PERSON] не тільки її не доглядає, не надає допомоги, але й безпідставно ображає її, погрожує тим, що вижине із дому. Але ці твердження [PERSON] нічим не підтверджені, доказів в підтвердження вказаних обставин остання суду не надала, ці твердження [PERSON]П спростовуються оглянутими матеріалами справи, поясненнями сторін по справі та їх представників. До вимог ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий позов заявляється в межах строку позовної давності. Разом з тим, доказів тому, що остання помилялася щодо обставин і саме яких - [PERSON] та її представник суду не надали, не ставилося питання щодо строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог ст.203 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто правочин є виявом волі на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин буде вважатися недійсним при умові, якщо сторона не виявила волі на вчинення правочину. Разом з тим, з пояснень сторін та матеріалів справи в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] добровільно передала свій будинок за договором дарування у власність в частках своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON], розуміла значення своїх дій, примусу щодо неї з боку будь-кого не було. Отже, вищенаведене свідчить, що між сторонами була досягнута угода з приводу оформлення договору дарування, і сторонами дотримані умови оформлення угоди. На підставі наведеного при відсутності доказів наявності помилки щодо невизначених [PERSON] обставин- не є достатнім для визнання правочину недійсним. Зазначені [PERSON] вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки нічим не підтверджуються, і не спростовуються . Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON], про визнання недійсним договору дарування від 16.06.1994року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і зареєстрованого державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр № 1191, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки нічим не підтверджуються. [PERSON] стверджує, що вказаний договір вона не підписувала, не уповноважувала іншу особу підписувати від її імені договори, а тому вважає, що зазначений договір має бути судом визнаний недійсним. В підтвердження своїх вимог просила призначити судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої наполягала призначити тільки спеціалістам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Хмельницькій області. З підстав об'єктивності розгляду справи судом була призначена експертиза у Тернопільському відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, проведення якої [PERSON] відмовилась оплачувати. Разом з тим, твердження [PERSON] про недійсність вищезазначеного договору дарування спростовуються оглянутими матеріалами справи, поясненнями сторін по справі та їх представників. Так, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво 3.10.2007 року, вимог про недійсність договорів дарування на той час остання не заявляла, що спростовує її твердження про те, що тільки у 2008 році вона побачила підпис від її імені у вищезазначеному договорі дарування. [PERSON] підтвердила про обставини укладання договору, при яких відсутні сумніви в укладанні договору зі сторони [PERSON] За таких обставин при відсутності інших доказів, які б підтверджували вимоги [PERSON], суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог останньої. Таким чином, із пояснень сторін та свідків, і матеріалів справи, оглянутих в судовому засіданні, вбачається, що сторони уклали угоду по заключенню договору дарування, сторони правочину досягай згоди з усіма її істотними умовами, а тому з урахуванням пояснень сторін, перевіреними в судовому засіданні матеріалами справи, суд не може погодитися з вимогами [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування спірного будинку недійсним, оскільки підстав для цього не має, що підтверджується вищенаведеним, а тому в позовних вимогах слід відмовити за їх безпідставністю і необґрунтованістю. На підставі ст.ст. 203-204, 215,229, 332,376,

Outcome: partial