Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

09.03.2010 року до суду звернулася [PERSON] з позовом, яка мотивувала свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] на ім»я останнього в липні 1995 року придбали квартиру [ADDRESS]. У травні 2002 року шлюб між сторонами був розірваний. Посилаючись на приписи ст.ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР, [PERSON] просила припинити режим спільної сумісної власності щодо квартири [ADDRESS] шляхом визначення часток співвласників: визнати за нею та [PERSON] право власності по 1\\2 цієї квартири за кожним. 28.04.2010 року до суду звернувся [PERSON] із зустрічним позовом, вимоги мотивував тим, що внаслідок пропуску [PERSON] 3-річного строку звернення до суду після розірвання шлюбу в 2002 році остання втратила право на квартиру. [PERSON] просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на спірну квартиру. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, позов [PERSON] не визнала, посилаючись на його безпідставність. [PERSON] в суді підтримав вимоги за своїм позовом, вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на пропуск нею строку позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дійшов висновку про те, що спір виник правовідносин щодо права спільної сумісної власності подружжя на майно, нажите ним за час шлюбу, що врегульовано ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР, згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, визнавалося спільною сумісною власністю, на яке кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження. Згідно ст.. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі \\а.с. 7\\, який розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу РАГС Охтирського міського управління юстиції Сумської області зроблено відповідний актовий запис за № 83 від 23.05.2002 року \\а.с. 8\\. В порядку ст. 61 ч. 3 ЦПК України суд встановив За договором купівлі-продажу від 06.07.1995 року, посвідченим державним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за номером 1244, [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] \\а.с. 11\\. Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності на підставі ст. 57-60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] ґрунтуються на приписах ст. 22 КпШС України і підлягають задоволенню шляхом визнання за нею права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], оскільки її вимоги ґрунтуються на законі. В той же час вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони суперечать приписам чинного на час виникнення правовідносин шлюбно-сімейного законодавства. Перевіряючи доводи [PERSON] щодо пропуску [PERSON] строку звернення до суду з позовом, суд виходив з того, що з листопада 1998 року квартира сторін перебувала під судом і лише 13.03.2010 року ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 2-111, виданим 20.09.2007 року Лебединським райсудом Сумської області з виселення [PERSON] з квартира [ADDRESS]. З наведених мотивів суд визнав, що [PERSON] не пропустила строк на звернення до суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Питання про судові витрати по справі має бути вирішене відповідно до приписів ст.ст. 79-81,88 ЦПК України, виходячи з майнового характеру спору між сторонами. На підставі ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст.ст. 6, 10, 11, 209, 212, 214 ЦПК України, суд,

Outcome: approved