Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що З серпня 1995 року вони придбали у [PERSON], який діяв особисто та від імені неповнолітнього [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 8736 від 3 серпня 1995 року. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, [PERSON] передав [PERSON], [PERSON] ключі від квартири, а вони передали йому грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселились в квартиру та до нинішнього часу продовжують здійснювати відносно квартири усі повноваження власників. 14 вересня 1995 року позивачі зареєстрували у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» своє право власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідачі будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу до позивачів не пред'являли, право позивачів на квартиру не оспорювали. Позивачі просять суд вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнати дійсним. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Позивачка [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності ( а. с. 16). Відповідачі у судове засідання не з'явились, але звернулись до суду з заявою, в якій позовні вимоги визнали та просили суд розглядати справу у їх відсутності (а. с. 15). Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦК України( в редакції 1963 року), який був чинним до 1 січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 3 серпня 1995 року позивачі придбали у [PERSON], який діяв особисто та від неповнолітнього [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 8736 від 3 серпня 1995 року ( а. с. 5-6 ). Відповідно до умов договору купівлі-продажу, [PERSON] передав позивачам ключі від квартири, а позивачі [PERSON], [PERSON] повністю розплатились за придбане нерухоме майно. Позивачі вселились у квартиру та своє право власності на це нерухоме майно 14 вересня 1995 року зареєстрували у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» ( а. с. 6 - зворот). Відповідачі [PERSON], [PERSON] будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право позивачів на квартиру не оспорювали. У травні 2010 року позивачі дізнались, що згідно діючого законодавства України договір купівлі-продажу від 3 серпня 1995 року, який був укладений в Одеській товарній біржі є нікчемним. Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч. 2 ст. 220 ГК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 3 серпня 1995 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved