Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що він є дитиною війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак всупереч вимогам цього закону така допомога в період з січня 2009 року йому не виплачувалася, незважаючи на те, що рішеннями Конституційного суду України № 6рп/2007 від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007 та № 10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року, визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р., якими зупинялась дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». У звязку з цим просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок та стягнути на його користь як дитині війни щомісячну соціальну допомогу за період з 01 січня 2009 р. по день винесення рішення у спрві, та стягнути сплачені ним судові витрати. Позивач свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у його відсутність (а.с.10). Відповідач надіслав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також свої письмові заперечення (а. с. 13, 14), в яких просив в позові відмовити виходячи з наступного: -згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення про Пенсійний фонд України. -виплата підвищення до пенсії у 2008-2010 р.р. дітям війни проводиться відповідно до вимог ч.1 ст.6 України «Про соціальний захист дітей війни» і виплачується у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, яка ст.14 Закону України, « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена у розмірі у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того зазначали, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлений відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, і питання щодо виплати цього підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже неможливим є і виконання відповідачем норми Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач у справі відноситься до категорії діти війни і як пенсіонер перебуває на обліку в ПФУ (а. с. 7, 9). Як вбачається з довідки Управління (а. с. 9), позивачу, як дитині війни, за січень квітень 2009 р. виплачено підвищення у розмірі 149,40 грн, щомісячно згідно рішення суду, а з травня 2009 р. по червень 2010 р. включно підвищення до пенсії виплачено у розмірі по 49 грн. 80 коп. щомісячно, тобто у розмірах, визначених постановою КМУ від 28.05.2008 року №530. Разом з тим, в силу до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, у передбаченій Конституцією та законами України. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46 Конституції України). В період заявлених позовних вимог ця правова норма була чинною, а тому підлягала застосуванню. Всупереч цьому, ПФУ нараховувало та виплачувало позивачці підвищення до пенсії у розмірах, встановлених постановою КМУ від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», які, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, не могли бути застосовані як такі, що суперечать ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» У період, за який позивачка просить перерахувати та стягнути підвищення, розмір мінімальної пенсії за віком був встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року N 1058-IV, а тому цей розмір і слід застосовувати як розрахункову величину. Статтею 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складав: з 1 січня 470 гривень, з 1 квітня 481 - 00 грн., з 1 липня 482 - 00 грн., з 1 жовтня 498 - 00 грн., з 1 листопада 573 гривні. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановляв інший розмір, немає. З огляду на викладене, не можуть бути прийняті до уваги положення ч.3 ст.28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Не може бути підставою для відмови у позові і відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобовязань, покладених на УПФ законодавством. Згідно постанови Путивльського районного суду від 30 липня 2009 р., таке підвищення позивачці вже було виплачено у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і проведено відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 квітня 2009 року. (а.с. 8). Вищенаведене є підставою для висновку про те, що з травня. 2009 р. підвищення до пенсії дитині війни позивачу повинно було нараховуватись та виплачуватись ПФУ у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 22.05.2008 року). Вимоги позивача про здійснення йому перерахунку пенсії, як дитині війни по день винесення судом рішення у справі не підлягають задоволенню, оскільки він надав до суду відомості щодо виплати УПФ цієї надбавки до пенсії лише по червень 2010 року. Таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і провести відповідні виплати за період з 01.05.2009 року по 30.06. 2010 року, з урахуванням виплачених коштів за ці місяці. Відповідно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивача : 37 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу з ПФУ, а 8 грн. 50 коп. судового збору слід компенсувати за рахунок держави, так як у відповідності з до п. 34 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» від 21.01.1993 р. №7-93 зі змінами, Пенсійний фонд України звільняється від сплати державного мита. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved