Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-08 00:00:00

В липні 2009 року Прокурор міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення нежитлового приміщення, мотивуючи тим, що укладений між відповідачами договір укладений з порушенням цивільно-правових норм, тому підлягає визначенню недійсним з застосуванням відповідних правових наслідків. В судовому засіданні представник прокуратури та представник Миколаївської міської ради підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з,явилася, ніяких заяв до суду не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Крім того, надав до суду копію договору купівлі-продажу згідно якого відповідач [PERSON] продав спірне приміщення іншій особі. Заслухав сторони, оглянувши матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що Миколаївською міською радою в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на підставі рішень Миколаївської міської ради від 13.05.2008 року № 22/34 та виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.07.2008 року № 1573 13.09.2008 року було укладено з приватним підприємцем [PERSON] договір купівлі-продажу комунального майна, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 30.09.2008 року за № 3958. За умовами згаданого договору Миколаївська міська рада в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради передала у власність приватному підприємцю [PERSON] нежитлове приміщення підвалу та першого поверху загальною площею 174,9 кв. м в Літ. А-5, які знаходяться в центрі міста Миколаєва по проспекту Леніна, 11/3. Згідно означеного договору купівлі-продажу вартість нежитлових приміщень становить 242\~540 грн. У звязку з несплатою приватним підприємцем [PERSON] обумовленої договором суми у встановлені строки, 08.04.2009 року господарським судом Миколаївської області було ухвалено рішення по справі № 15/207/09, згідно якого позов першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради до відповідача [PERSON] задоволено, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення комунальної власності від 13.09.2008 року розірвано, але без застосування правових наслідків, тобто вирішення питання про повернення спірного нежитлового приміщення до комунальної власності Миколаївської міської ради, оскільки такі вимоги прокурором та представник Миколаївської міської ради заявлені не були. Господарським судом Миколаївської області було встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно умов договору повинна була внести 242\~540 грн. за придбаний обєкт приватизації та витрати на проведення незалежної оцінки у сумі 900 грн. протягом 30 календарних днів з моменту підписання договору та нотаріального посвідчення. Термін оплати може бути продовжено ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 % від ціни продажу обєкта. ПДВ у сумі 48\~508 грн. сплачується у повному обсязі протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього договору та його нотаріального посвідчення. Незважаючи на умови Договору ПП [PERSON] за період часу з 13.09.2008 року по 11.02.2009 року взагалі нічого не сплатила і спірне приміщення не повернула. Судом також встановлено, що вже через два дні, 02.10.2008 року, маючи витяг з реєстру прав власності на спірне нерухоме майно від 01.10.2008 року і за відсутності заборони на відчуження спірного нерухомого майна, відповідачка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення з відповідачем [PERSON] Вказаний договір № 3275 був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 02.10.2008 року. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] була надана копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.09.2009 року, також посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого відповідач [PERSON] перепродав спірне нежитлове приміщення гр. [PERSON]. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Що стосується моменту набуття права власності стосовно договору про відчуження майна, що підлягає державній реєстрації, то на підставі ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності виникає у набувача з моменту такої реєстрації. У даному випадку, на момент укладання спірного договору купівлі-продажу з [PERSON], договір купівлі-продажу укладений Миколаївською міською радою і [PERSON] був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 30.09.2008 р. і спірне нежитлове приміщенні було зареєстровано на імя відповідачки [PERSON], згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.10.2009 р. Заборони на відчуження майна не було. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що в даному випадку судом не встановлено. Підстави, які передбачають право власника на витребування майна від добросовісного набувача передбачені положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України, а саме: якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особи, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку вищевказані обставини також не встановлені, крім того, представник прокуратури і представник Миколаївської міської ради вважали відповідача [PERSON] добросовісним набувачем з посиланням, що відповідачка [PERSON] при укладанні з ним спірного договору ввела його в оману. Згідно розяснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, передбачених договором. Крім того, п. 10 Постанови ПВСУ розяснює, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. А з урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить залишити без задоволення.

Outcome: dismissed