Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ВКП «Магнолія», в якому вона просила: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на її користь вартість матеріалів, обладнання та будівельних робіт з реконструкції жилого будинку та господарських будівель, споруд по вул. Лиманна, 65 в м. Комсомольськ; поділити майно, набуте нею з відповідачем [PERSON] за час шлюбу (а.с.5,15). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частини квартири [ADDRESS], а також розділити рухоме майно, яке придбано подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу (а.с.26). У березні 2010 року до суду із позовною заявою звернулося Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в якому в якому банк просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 219/KGN-11-05 від 02.11.05 р. в розмірі 58688 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] (а.с.56). Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 березня 2010 року вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині поділу квартири [ADDRESS] та вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» за цивільним позовом до [PERSON] та [PERSON]В про стягнення заборгованості за кредитним договором виділено у самостійне провадження (а.с.1). Свої вимоги в частині визнання права власності на частку спірної квартири [PERSON] обґрунтовує тим, що згадану квартиру придбано в період шлюбу і тому вона є спільною сумісною власністю подружжя. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заявлені вимоги мотивує тим, що 02.11.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», яке на даний час перейменоване у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та боржником [PERSON] було укладено кредитний договір за № 219/КGN-11-05 про надання кредиту в сумі 100000 грн. За умовами зазначеного договору боржник зобовязався повністю повернути кредитні ресурси в строк до 02.11.2012 р. шляхом сплати процентів до 10 числа кожного місяця. Проте, [PERSON] з листопада 2009 року взяті на себе зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 19.02.2010 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 58688,06 грн. З метою забезпечення повернення кредиту між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній зобовязався перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань. Виконання вказаного вище кредитного договору також було забезпечено укладеним між Банком та [PERSON] іпотечним договором, за яким боржник передала в заставу Банку квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позову [PERSON] з підстав, викладених в позовній заяві. Проти задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Представник ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» [PERSON] заявлені вимоги банку підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові. Просить позов банку задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, наполягаючи на його безпідставності. Обставини, якими ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» обґрунтовує свої вимоги підтвердила повністю та пояснила, що відповідачка [PERSON] не має можливості погасити кредит та сплатити відсотки за користування ним. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши перевірені письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають до задоволення повністю, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладання одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення ( ст. 576 ЦК України). Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому ( ст. 573 ЦК України). Судом встановлено, що 09 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.11), який розірвано на підставі рішенням Кременчуцького районного суду від 30.10.2007 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 лютого 2000 р. [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.30). 02 листопада 2005 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 219/KGN-11-05 про надання кредиту в сумі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 02.11.2012 р. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про що суду надано відповідне свідоцтво про реєстрацію юридичної особи від 30.09.2009 р. та статут товариства. Зазначений вище кредитний договір був забезпечений договором поруки за № 219/KGN-05/1 від 02.11.2005 р. За даним договором в якості поручителя боржника [PERSON] за виконання нею свого обовязку перед кредитором Банк «Фінанси та Кредит» поручився [PERSON] Відповідно до умов укладеного кредитного договору Банком були перераховані грошові кошти загальною сумою 100000 грн. на імя [PERSON], що підтверджується відповідними заявами на видачу готівки, а остання зобовязалась щомісячно у визначені договором строки здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами. [PERSON] зобовязався повністю повернути кредит в строк до 02.11.2012 р. /п.3.2 договору/. Згідно з п.3.4 Розділу 3 укладеного між сторонами у справі кредитного договору в звязку із не виконанням боржником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати відсотків та неустойки. В зв'язку з невиконанням боржником [PERSON] взятих на себе зобов'язань, станом на 19.02.2010р. утворилась заборгованість в розмірі 58688,06 грн., яка складається з простроченого боргу за кредитом 4479,00 грн.; простроченого боргу по відсотках 2396,49 грн.; поточної заборгованості за відсотками 597,46 грн.; пені 3019,11 грн. та заборгованості, що підлягає достроковому поверненню 48198,00 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до положення ст.ст. 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Виконання зазначеного вище кредитного договору було забезпечено укладеним між Банком та [PERSON] іпотечним договором № 219//KGN-05 від 02.11.2005 р. Згідно з умовами даного договору [PERSON] передала у заставу Банку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], що належить останній на підставі договору купівлі-продажу. Вказане житлове приміщення було передано в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів /п.2 іпотечного договору/. Пунктами 7.4.3 та 7.4.8 даного договору визначене право Банку на звернення та дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки. За статтею 575 ЦК України іпотекою є заставам нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Виходячи з положень ст.589 цього Кодексу, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на «предмет іпотеки». Звернення стягнення на «предмет іпотеки» здійснюється зокрема на підставі рішення суду. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги, що спір між [PERSON], [PERSON] та ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» виник за договірних відносин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, враховуючи положення ст. 1049 ЦК України, яким визначено обовязок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, та беручи до уваги визначене п.3.4 укладеного між сторонами договору, право банку на дострокове повернення кредитних ресурсів і сплати відсотків, та встановлене іпотечним договором право звернення стягнення на предмет іпотеки, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому вважає за необхідне позов Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити повністю. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири [ADDRESS], суд виходить із того, що 02.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] розпорядилися спірною квартирою, наклавши на неї обтяження у вигляді застави, і взяли на себе зобовязання не здійснювати будь-яких дій, спрямованих на відчуження в будь-якій формі вказаної квартири до виконання договору кредиту, тобто визнання права власності на частку вказаної квартири за [PERSON] є порушенням договору застави. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved