Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики звернувся [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги повністю підтримує, просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на його користь 6900,00 грн. основного боргу по договору позики, 662,40 грн. інфляційних відсотків, 207,00 грн. 3% річних простроченої суми заборгованості та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 12 березня 2009 року між сторонами по справі було укладено договір позики, згідно якого, позивач дав у борг відповідачу гроші у сумі 6900,00 грн. до 18 березня 2009 року. Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою від 12 березня 2009 року, написаною [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON], паспорт серія АС №896167 виданий Луцьким МВ УМВС у Волинській області 15 листопада 2003 року, проживає за адресою [INFO] отримав 12 березня 2009 року від [PERSON] кошти у розмірі 6900,00 грн. і зобовязується повернути до 18 березня 2009 року. Однак, у зазначений у розписці строк, відповідач грошові кошти позивачу не повернув, зустрічі з позивачем уникає, кошти повернути у добровільному порядку не бажає. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову сумі відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 54 9 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що у добровільному порядку відповідач позивачу борг не повернув, умови договору позики не виконав, а також те, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України відповідач як боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з досліджених матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено державне мито в розмірі 7 7,70 грн. згідно квитанції №ПН96924Р від 02 квітня 2010 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,0грн. згідно квитанції №ПН96926Р від 02 квітня 2010 року. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved