Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати допомоги на оздоровлення у 2007-2009 роках в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов»язати відповідача здійснити донарахування щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести доплату. Також позивач просить зобов»язати відповідача в подальшому проводити виплату допомоги на оздоровлення з дотриманням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В судове засідання позивач подав заяву, в якій заявив клопотання розглянути справу за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що допомогу на оздоровлення позивачу виплачено за 2007 - 2009 роки у встановленому розмірі в сумі по 120 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 1 групи інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" отримав у 2007 - 2009 роках щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі по 120 грн. за кожний рік. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач отримав разову грошову допомогу за 2007 2008 роки відповідно до чинного на час її виплати законодавства, оскільки Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виплата позивачу допомоги на оздоровлення здійснена 13.05.2008 року, тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність положень деяких статей Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік". Щорічна допомога позивачу у 2007 році була виплачена також згідно розпорядження №701560 від 24.02.2007 року до прийняття Конституційним Судом України 09.07.2007 року рішення про неконституційність деяких положень Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік". Згідно з рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року положення деяких статей положення деяких статей Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення цих рішень. Відповідно до пункту 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень про їх неконституційність. Згадані рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії у часі. Отже, позивачу було виплачено разову грошову допомогу на оздоровлення у 2007-2008 роках на законних підставах відповідно до діючих на той час положень Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Відповідач у запереченнях на позов зазначив, що розмір допомоги на оздоровлення у 2009 році був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надала право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Представник відповідача суду пояснила, що допомога на оздоровлення позивачу за 2009 рік була виплачена у розмірі 120 грн., як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки іншого розміру допомоги на оздоровлення у 2009 році Кабінет Міністрів України не встановлював. Відповідно ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено виплату щорічно допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку допомоги на оздоровлення мають враховуватися вимоги Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, відповідач, здійснивши позивачу виплату допомоги на оздоровлення за 2009 рік у вересні 2009 року у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порушив права позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", положення якого мають пріоритет над підзаконним нормативним правовим актом та були чинними на момент призначення і виплати позивачу допомоги на оздоровлення за вказаний у позові період, а тому в цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання за ним права на отримання допомоги на оздоровлення та зобов»язання відповідача у подальшому проводити виплату допомоги на оздоровлення з дотриманням ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки право на отримання допомоги на оздоровлення і її розмір врегульовані законом, а судом здійснюється захист порушеного права, а не права, яке може бути порушено у майбутньому.

Outcome: partial