Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] В О. звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири. В обгрунтовування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є наймачем квартири [ADDRESS]. Його право користування цим жилим приміщенням підтверджено ухвалою апеляційного суду Луганської області від 14 липня 2008 року. Але вселитися та користуватися квартирою він не має можливості, оскільки в квартирі як тимчасовий жилець і на теперішній час без правових підстав проживає громадянин [PERSON] - колишній чоловік його колишної дружини і померлої у 2008 році дружини - [PERSON], який до речі має власне житло за адресою реєстрації. На прохання позивача від 18.07.2008 року передати йому ключі від квартири та виселити, [PERSON]Л надав йому розписку, що він передасть ключі від квартири 211 буд. 25 по шосе Будівельників у м. Сєвєродонецьку 20.08.2008 року. Але після спливу цього строку [PERSON] відмовляється передати ключі та звільнити квартиру. З метою вирішення цього спору у суді позивач вимушений звернутися за правовою допомогою і поніс витрати у розмірі 500 грн. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач [PERSON] В О., підтвердив доводи, викладені у позові, підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та висилити [PERSON] з житлового приміщення квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у сумі 500 грн., судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 грн. 50 коп. Суду пояснив, що він зареєструвався у зазначеній квартирі 23.09.1988 року та зареєстрований до теперішнього часу. Шлюб він з [PERSON] розірвали 02.12.1996 року. Через 1-2 роки він виїхав з квартири, оскільки його колишня дружина попросила його виїхати, бо вона мала намір створити родину з відповідачем [PERSON]. У зазначеній квартирі він не мешкає, оскільки не має можливості вселитися та мешкати за місцем реєстрації. Відразу після його виїзду у квартиру заселився відповідач, який фактично займає спірну квартиру по теперішній час. У 2008 році [PERSON] померла, а [PERSON] продовжує займати квартиру, у останнього ключі від квартири, там знаходяться його речі. Він має можливість змінити замки, зайти до квартири [ADDRESS] в присутності працівників ЖЕКу та міліції, проте не бажає цього робити таким чином, щоб уникнути конфліктної ситуації та бажає вирішити виниклу проблему цивільним шляхом, через звернення до суду. У квартирі крім нього та його неповнолітнього сина [PERSON] зареєстрований неповнолітній [PERSON], [INFO], у відношенні якого він не ставить питання про його виселення та зняття з реєстрації. Представник позивача [PERSON] підтвердив доводи, викладені у позові, підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та висилити [PERSON] з житлового приміщення квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 500 грн., судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп. Суду пояснив, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, а саме: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 29-88, тобто він має своє житло. [PERSON] В О. на користування квартирою 211 у будинку 25 по вул. Ш. Будівельників підтверджується як реєстрацією у даній квартирі так і ухвалою апеляційного суду Луганської області від 14.07.2008 року, законність якої також підтверджена ухвалою Верховного Суду України від 12.08.2009 року, але вселитися та користуватися вказаним житловим приміщенням позивач не має можливості, оскільки мешкаючий там відповідач, який є колишнім чоловіком колишньої дружини [PERSON], яка померла - [PERSON], не звільняє приміщення. Спроби урегулювати у досудовому порядку питання про передачу квартири та вселення до позитивного результату не привели, оскільки не дивлячись на розписку від 20.08.2008 року дану [PERSON]. Відповідач виселятися та передавати ключі позивачу відмовляється по сьогоднішній день. З урахуванням ст. 98 ЖК України, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надіслання телеграми № 21/1945 від 21.05.2010 року, причини неявки суду не відомі. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Позивач та його представник не заперечували проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 28.04.2010 року на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява обгрунтована і позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в том числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення- підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки № 454 від 12.02.2009 року за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Ш. Будівельників, 25-211, зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітній [PERSON], [INFO]. Відповідно копії розписки [PERSON] від 18.07.2008 року, останній зобов'язується передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS], 20.08.2008 рок о 19-00 год за вищезазначеною адресою. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо виселення [PERSON] з житлового приміщення - квартири 211, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Ш. Будівельників, буд. 25, без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Отже до складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Згідно п. 3.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкт надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру б/н [PERSON] на підставі договору від 27.10.2008 року СПД [PERSON] 500 грн.. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] є фахівцем у галузі права, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] В02 № 113020; копією диплому ИВ-І № 418451 від 08.06.1985 року за спеціальністю правознавство. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Понесення позивачем судових витрат підтверджується матеріалами, що є у справі, а саме квитанціями № 258/294 та № 259/296 від 22.10.2008 року відповідно про сплату судового збору в сумі 8,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн.. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у якості відшкодування сплачених судового збору у розмірі 8,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 7,50 грн..

Outcome: approved