Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ВАТ «ВК»Шахта «Красноармійська - Західна № 1» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням та нещасним випадком. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що він перебував у трудових відносинах, працюючи на шахті Красноармійська-Західна №1 з 03.02.1992 року по 16.09.1998 року в якості прохідника підземного. Звільнений наказом №2995к від 16.09.1998 року, ст. 40 п.2 КЗпП України. (за станом здоров'я). Загальний стаж роботи складає 36 років. Підземний стаж складає 30 років 9 місяців. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 30 років 9 місяців. За час роботи в шкідливих умовах він набув професійне захворювання - коніотуберкульоз, силікатоз 1 стадії, інтерстиуляльна форма очаговий туберкульоз верхньої долі правої легені, емфізема легенів 1 стадії, легенева недостатність 1-го, 2-го ступеня. Захворювання є наслідком його роботи у підземних умовах на протязі тривалого часу, обумовлених впливом виробничого фактору - пил на протязі 80% роботи зміни, що зафіксовано в Акті розслідування професійного захворювання від 12.05.1997 року. Первинно він був оглянутий МСЕК 20.05.1997 року і йому встановлено 40% втрати професійної працездатності по 1.06.1999 року. 14 грудня 1997 року з ним стався нещасний випадок на виробництві що підтверджується Актом № 66 форми Н-1, в результаті чого він отримав травму тазу та ноги - перелом ноги та розтрощення кісток тазу. У відповідності з висновками МСЕК від 13.08.1998 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності із яких 40% - по професійному захворюванню, а 15 % по отриманій травмі. З 18.10.2000 року третя група інвалідності йому встановлена безстроково, а також встановлена втрата професійної працездатності 65%, із яких 50 % по профзахворюванню і 15% по травмі від 14.12.1997 року. Законодавством України, а саме Цивільним кодексом України та Законом України «Про охорону праці» передбачено відшкодування моральної шкоди б зв'язку з ушкодженням здоров'я. Підтвердженням ушкодження здоров'я є Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 12.05.1997 року та Акт про нещасний випадок. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області з часу його створення йому встановлені щомісячні страхові виплати відшкодування шкоди в частині втраченого заробітку, виплачена одноразова допомога. Таким чином ушкодження здоров'я встановлено і підтверджується відповідними довідками. Позивач вважає, що йому спричинено також і моральну шкоду, яка відповідачем не відшкодована. Моральна шкода полягає в тому, що він, будучи здоровою, працездатною людиною, у 53 роки став непрацездатним, йому встановлена інвалідність, і він втратив 65% працездатності в зв'язку з профзахворюванням та травмою, тривалий час знаходився на лікуванні та обстеженні. Наслідками прецесійного захворювання стали: частий кашель з тяжко відокремлюваною мокротою, яка не приносить полегшення; болі у грудній клітці і в області серця, приступи недостачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, підвищена пітливість віддишка, яка посилюється при фізичному навантаженні, постійна фізична біль, яка спричиняє і моральні страждання. Фізичний біль носить постійний характер. Він став роздратованим, не може реалізувати свій звичний уклад життя, соромиться того, що прилюдно кашляє, Більше того, він почуває себе неповноцінною Людиною. Моральна шкода також полягає в тому, що після того як у вересні 1995 року цеховим лікарем йому було направлено на обстеження в туберкульозну лікарня на стаціонар для нього стався переломний період у його житті. Майже всі друзі, знайомі та родичі почали його уникати, перестали з ним спілкуватися. Він став ізгоєм. Він перебував на обстеженні 6 місяців. Діагноз туберкульоз не підтвердився, але відношення до нього не змінилося, він так і залишився «туберкульозником», його вивели на поверхню, приступи кашлю ставали все частіше. Таким чином фізичний біль та моральні страждання він переносить з 1995 року. При самому найменшому навантаженні, чи швидшій ходьбі, а також при підніманні навіть на другий поверх, в грудях виникають такі шуми та хрипи, що навіть самому становиться страшно. При перебуванні у автобусах та маршрутних таксі люди від нього відверто відвертаються. Він часто задихаюся від нестачі повітря, не має можливості сміятися, оскільки зразу ж починається нестерпний кашель. Він неодноразово, по декілька разів на місяць лікуюсь стаціонарно. Відносно перенесеної травми моральна шкода полягає в тому, що коли він був доставлений до Димитровської міської лікарні, то пролежав у коридорі декілька годин з нестерпним болем, йому не могли зробити укол від болю, оскільки у нього не було грошей. Потім він переніс операцію, пролежав на витяжці 2 місяці, переніс нестерпний біль. Потім протягом 2-х років він ходив за допомогою костилів, бо не міг без них обійтися. До цього часу він шкутильгає, не може рівно ходити. Вказані обставини значно знизили його можливості реалізації його матеріальних та духовних потреб. Саме протікання хвороби пов'язано з фізичним болем, яка має постійний характер. У Димитровській міській лікарні після отриманої травми він перебував: з 14.12.1997 р. по 17.02.1998 р. В Красноармійській міській лікарні він перебував на лікуванні: - з 29.12.07 р. по 04.01.08 р. з діагнозом: постінфарктний, атеросклиротичний кардіосклероз. з 19.02.08 р. по 03.03.08 р. з діагнозом: коніотуберкульоз, силікатоз 1 ст. з 18.02.09 р. по 03.03.09 р. з діагнозом: стенокардія, гіпертонічна хвороба, коніотуберкульоз, силікатом 1 ст. інтерстиціальна форма. - з 27.10.09р. по 06.11.09 р. Але це далеко не всі його перебування у лікарні. В обласній клінічній лікарні профзахворювань він перебував з 22.04.1997 р. по 08.05.1997 року з тим же діагнозом. Моральну шкоду він оцінює в 80 000 грн., і вважає, що ця сума частково відшкодує його моральні страждання, зв'язані з набутим професійним захворюванням та травмою на виробництві, яки він просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач на своєму позові наполягає і просить його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримує і просить його задовольнити, оскільки позивач тяжко хворий, у позивача встановлено 65% втрати професійної працездатності, що призвело до серйозних порушень здоровя зі стійким розладом функцій організму, до обмеження життєдіяльності, до втрати роботи та до неможливості продовження активного особистого життя. Нинішній стан здоровя позивача вимагає від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача ВАТ «ВК»Шахта «Красноармійська - Західна № 1» позов не визнає, оскільки між позивачем та ними мали місце трудові стосунки і вони регулюються Кодексом Законів про Працю України, який встановлює, що шкода заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодується згідно норм законодавства, тобто на підставі норм Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Позивачу усі суми у відшкодування шкоди на підставі вказаного Закону України сплачуються. Крім того, позивачем безпідставно пропущеній строк для звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську просять справу розглядати в їх відсутність і рішення по справі винести на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач працював на ВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» з 03.02.1992 року по 16.09.1998 року в якості прохідника підземного. Звільнений наказом №2995к від 16.09.1998 року, ст. 40 п.2 КЗпП України. (за станом здоров'я), що підтверджується трудовою книжкою на а.с. 9-10 Загальний стаж роботи складає 36 років. Підземний стаж складає 30 років 9 місяців, з яких у відповідача він працював з 25 червня 1991 року по 16 вересня 1998 року, в тому числі: - за професією машиніст бурових установок з 25 червня 1991 року по 03 лютого 1992 року; - професією прохідника з- 03 лютого 1992 року по 01 квітня 1996 року; - за професією вантажник поверхні з 01 квітня 1996 року по 16 вересня 1998 року. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 30 років 9 місяців, з яких фактична робота у відповідача складала 4 роки. Суд не заперечує, що за час роботи в шкідливих умовах позивач набув професійне захворювання - коніотуберкульоз, силікатоз 1 стадії, інтерстиуляльна форма очаговий туберкульоз верхньої долі правої легені, емфізема легенів 1 стадії, легенева недостатність 1-го, 2-го ступеня. Захворювання є наслідком його роботи у підземних умовах на протязі тривалого часу, обумовлених впливом виробничого фактору - пил на протязі 80% роботи зміни, що зафіксовано в Акті розслідування професійного захворювання від 12.05.1997 року на а.с. 14-15. Первинно позивач у справі був оглянутий МСЕК 20.05.1997 року і йому встановлено 40% втрати професійної працездатності по 1.06.1999 року (а.с. 4). 14 грудня 1997 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві що підтверджується Актом № 66 форми Н-1, в результаті чого він отримав травму тазу та ноги - перелом ноги та розтрощення кісток тазу (а.с. 11-13). У відповідності з висновками МСЕК від 13.08.1998 року йому було встановлено 55% втрати професійної працездатності із яких 40% - по професійному захворюванню, а 15 % по отриманій травмі (а.с. 5). З 18.10.2000 року третя група інвалідності позивачу у справі встановлена безстроково, а також встановлена втрата професійної працездатності 65%, із яких 50 % по профзахворюванню і 15% по травмі від 14.12.1997 року (а.с. 7). Законодавством України, а саме Цивільним кодексом України та Законом України «Про охорону праці» передбачено відшкодування моральної шкоди б зв'язку з ушкодженням здоров'я. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області з часу його створення йому встановлені щомісячні страхові виплати відшкодування шкоди в частині втраченого заробітку, виплачена одноразова допомога. Таким чином ушкодження здоров'я встановлено і підтверджується відповідними довідками. Позивач вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яка відповідачем не відшкодована. З таких підстав позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральну шкоду у сумі 80000 грн. Суд не заперечує, що наслідками прецесійного захворювання у позивача у справі стали: частий кашель з тяжко відокремлюваною мокротою, яка не приносить полегшення; болі у грудній клітці і в області серця, приступи недостачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, підвищена пітливість віддишка, яка посилюється при фізичному навантаженні, постійна фізична біль, яка спричиняє і моральні страждання. В той же час стійка втрата професійної працездатності позивачу у справі встановлена 20 травня 1997 року, тобто у тої час коли на таки правовідносини поширювалося дія «Правил відшкодування власником підприємства. Установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» затвердженими Постановою КМУ № 472 від 23 червня 1993 року, згідно п. 11 яких розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином, у відповідності до нормативного акту, який регулював порядок відшкодування моральної шкоди на час подій, з якими позивач повязує свої вимоги і яки мають застосовані при вирішенні цього спору. Таким чином моральна шкода не може перевищувати 2550 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у справі. Посилання позивача на те, що йому гроші необхідні для придбання ліків та проходження додаткового лікування, не можуть бути взяти до уваги при ухваленні цього рішення, оскільки з відповіді Відділення виконавчої дирекції ФСС м. Красноармійська на а.с. 70 вбачається, що позивач у справі ніколи не звертався до ФСС з проханням відшкодувати йому додаткові витрати, повязані з лікуванням. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача ВАТ «ВК»Шахта «Красноармійська - Західна № 1» на користь держави підлягають стягненню: судовій збір 8 грн. 50 коп. та 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial