Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

В грудні 2009 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, зазначаючи, що він працював на підприємстві «Управління по господарському обслуговуванню облміжпрофради» з 06.10.2006 р. на посаді водія 1-го класу. Крім того, на цій посаді у структурі облміжпрофради він безперервно працював з 1984 року. Наказом № 3 від 18.05.2009 р. позивача було звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату по ст. 40 п.1 КЗпПУ. Пізніше відповідач видав наказ № 4 від 15.10.2009 року,яким скасував наказ № 3 від 18.05.2009 р. щодо звільнення позивача, обґрунтувавши це рішення тим, що відповідач отримав лист непрацездатності, про який раніше не знав та в період дії якого позивача було звільнено. Пізніше після засідання профкому 11.11.2009 р. позивач 13.11.2010 р. отримав черговий наказ № 5-к від 13.11.2009 р. про звільнення з роботи по п.4 ст. 40 КЗпАП за прогули без поважних причин 16 та 19 жовтня 2009 року, позивачу було видано трудову книжку, розрахунків проведено не було. На час звернення до суду із позовом [PERSON] знаходився на пенсії. Таким чином, позивач просить поновити його на роботі на посаді водія 1 класу, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов»язати його відшкодувати моральну шкоду та середній заробіток. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, крім вимог зазначених в п.4 його позову. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та прийшов до наступних висновків та відповідних правовідносин: Так судом встановлено, що позивача було звільнено згідно з наказом № 5-к від 13.11.2009за п. 4 ст. 40 КЗпПУ за прогули без поважних причин 16 та 19 жовтня 2009 р. Раніше, а саме - 11.11.2009 р. було проведено засідання профкому, на якому було розглянуто подання начальника підприємства «Управління по господарському обслуговуванню облміжпрофради» від 09.10.2009 р. у присутності позивача та вирішено питання про звільнення [PERSON] за прогули 16 та 19 жовтня 2009 р. відповідно до п.4 ст. 40 КЗпПУ, у зв»язку із відсутністю позивача [PERSON] на робочому місці 16.10.2009 р. на протязі всього робочого дня та 19.10.2009р. з 8.00 до 15.00, що відповідно до ст. 40 п.4 КЗпПУ є прогулом. Факт відсутності позивача на роботі без поважних причин 16 та 19 жовтня 2009 р. підтверджується табелем обліку робочого часу за жовтень 2009 р., актами від 16.10.2009 р. та 19.10.2009 р., пояснювальною запискою позивача [PERSON] від 27.10.2009 р., в якій він підтверджує факт своєї відсутності без поважних причин 16.10.2009 р. та 19.10.2009 р. до 15.00 годин, що відповідає дійсності та фактичним обставинам, які регулюються нормами п.4 ст. 40 КЗпПУ. Оцінивши у сукупності докази, які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що факт відсутності позивача на роботі 16.10.2009 р. та 19.10.2009 р. з 8.00 до 15.00 без поважних причин підтверджується наявними , передбаченими КЗпПУ , документами, що підтверджує відсутність порушень трудового законодавства при звільнені позивача по п.4 ст. 40 КУпПУ. Суд вважає, що позивачем не було надано суду відповідних доказів, які підтверджують факт порушення відповідачем трудового законодавства у зв»язку із чим згідно з вимогами ст. ст. 235, 237 КЗпПУ відсутні підстави поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку. На думку суду відповідачем при звільнені позивача з роботи по п.4 ст. 40 КЗпПУ не допущено порушень чинних норм трудового законодавства України та вимог КЗпПУ. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування наказу №5-к від 13.11.2009 р. про звільнення його з роботи , поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Крім того, факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди не доведено згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпАП, суду не надано належних доказів, завдання моральної шкоди позивачу. Суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed