Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом виселення відповідачки. В позові зазначив, що 18.01.2007р. помер його дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2009р. за ним визнане право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом. 27.07.2009р. ОП ЗМБТІ здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON] без достатніх підстав користується квартирою, обмежуючи йому доступ до неї. Свою поведінку мотивує тією обставиною, що мешкала у квартирі разом із [PERSON], вела з ним спільне господарство. Своєю поведінкою відповідачка створює йому перешкоди у користуванні та володінні квартирою. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона мешкала з померлим [PERSON] 1925р.н. в якості його дружини, але без реєстрації шлюбу. До квартири вселилася у 1994р. ніяких угод щодо порядку користування квартирою з померлим [PERSON] не укладалося, вона користувалася всією квартирою як рівний член його родини. За період спільного життя вони купували разом різноманітне майно, для задоволення потреб, разом робили ремонт квартири. Після смерті [PERSON] їй стало відомо про заповіт на користь позивача [PERSON] Оскільки під час спільного проживання з померлим [PERSON] вони зробили ремонт, який суттєво збільшив загальну вартість квартири, вважає набутим її право на спільну сумісну власність квартиру [PERSON] Просить обєднати справи в одне провадження, встановити факт проживання однією сімєю, визнати за нею право користування квартирою, та усунути перешкоди в користуванні зазначеною квартирою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2010р. позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримав. Пояснив суду, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду від 22.05.2009р., згідно якого за [PERSON] визнане право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 18.01.2007р. Право власності зареєстроване ОП ЗМБТІ. Оскільки, зважаючи на безпідставне володіння квартирою, просив суд позов [PERSON] задовольнити, усунути перешкоди у здійсненні прав власності на квартиру шляхом виселення [PERSON] Проти позову [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю та про визнання права користування житловим приміщенням заперечив. Посилаючись на ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не були членами однієї сімї, спільне господарство не вели, просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 1994року. Під час спільного проживання здійснювали ремонт квартири що суттєво підвищило її вартість. Разом з [PERSON], який був інвалідом першої групи, їздили на відпочинок на бази відпочинку. На даний час користується квартирою №54 в будинку №52 по вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі, як член сімї власника квартири [PERSON] В квартирі не зареєстрована. Зареєстрована за адресою [INFO]., кв. №6. В зазначеній квартирі фактично не проживає, оскільки в ній мешкає її онука, якій [PERSON] квартиру подарувала. Зважаючи на те, що як член сімї власника квартири [PERSON] - набула право користування нею, просив суд задовольнити позов про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю та визнання права користування квартирою №54 в будинку №52 по вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] дійсно мешкала з [PERSON] в його квартирі по вул. Дніпропетровське шосе 52-54. В квартирі вони робили косметичний ремонт: переклеїли шпалери, пофарбували вікна та двері, але ніяких координальних переобладнань в ній не робили, проти суттєвого збільшення вартості квартири заперечує. Свідок [PERSON] показав, що знав [PERSON] з 1994р. З того ж часу знає [PERSON] Надавав допомогу по ремонту замків, монтажу решіток на вікна. Знає, що разом з [PERSON] [PERSON] виїздила до моря у якості супроводжуючої особи, здійснювала догляд за ним як за особою, яка такий догляд потребувала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши всі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, в зустрічному позові [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 4 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено судом, власником квартири [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2009р., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], є позивач [PERSON] Право власності на житлове приміщення, як нерухому річ у відповідності до ст. 182 ЦК України зареєстроване ОП ЗМБТІ 27.07.2009р. [PERSON] разом з [PERSON] ніколи не проживала і членом його сімї ніколи не була. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду доказів, які б свідчили про те, що між нею та колишнім власником квартири [PERSON] існувала будь-яка угода про володіння спірною квартирою. Судом також встановлено, що весь час, на який відповідачка посилається як на час спільного проживання з [PERSON], тобто з 1994р. по час смерті останнього, вона була зареєстрована і зареєстрована на час розгляду справи за адресою [ADDRESS]. З копії паспорта відповідачки та її реєстрації вбачається, що вона зберігає за собою право на користування цією квартирою, з заявами про реєстрацію за місце проживання померлого [PERSON] ніколи не зверталася, проти чого не заперечував її представник у судовому засіданні. Надати суду докази відчуження квартири на користь своєї онуки копію договору дарування, представник відповідачки відмовився. Також відповідачкою [PERSON] не надано будь-яких доказів ведення спільного з [PERSON] господарства, здійснення коштовного ремонту в квартирі, придбання будь-яких речей для спільного з ним користування. Посилання представника відповідачки [PERSON] на ст. 64, 156, 157 ЖК України, як на підстави правомірного користування (володіння) є необґрунтованими, оскільки зазначені норми права регулюють правовідносини, які виникли між власником житлового приміщення та членом його сімї. До членів сімї власника житлового приміщення належать особи, перелічені в ст. 64 ЖК України. Суд вважає, що дії відповідачки обмежують здійснення [PERSON] права власності відносно спірної квартири. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном квартирою №54 в будинку №52 по вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі шляхом виселення підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю та про визнання права користування квартирою №54 в будинку №52 по вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі задоволенню не підлягає.

Outcome: approved