Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Її бабі, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 14.08.1982 року належали 2/7 частини житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі. Ще за життя 20.01.1987 року вона склала заповіт, в якому належні їй 2/7 частини житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна заповідала позивачу. Матері позивача, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.09.1988 року належали 5/7 частин житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі. 22.11.1999 року [PERSON] померла, 24.09.2006 року померла матір позивача [PERSON], а 28.04.2010 року помер брат позивач [PERSON]. Після смерті брата, спадкоємицею за законом першої черги являється його дочка, [PERSON], відповідач по справі. Спільної думки з відповідачем по справі щодо 5/7 частин житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі сторони дійти не можуть. Відповідач з позивачем щодо відкритої спадщини спілкуватися не бажає, тому позивач вимушена звертатися до суду. Просить визнати за нею право власності на 2/7 частини житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі, після померлої 22.11.1999 року [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі на їх задоволенні наполягала. Представник відповідача проти заявлених вимог в судовому засіданні не заперечував. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 1261 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, дошлюбне прізвище позивача «Ботвінцева» (а.с. 8), 25 лютого 1989 року вона уклала шлюб [PERSON] та їй було надане прізвище «Новохатько» (а.с.8). 19 вересня 2007 року позивач уклала шлюб з [PERSON], та їй було надане прізвище «Орлова» (а.с.7). Її бабі [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 14.08.1982 року належали 2/7 частини житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі (а.с.17,18). Ще за життя 20.01.1987 року [PERSON] склала заповіт, в якому належні їй 2/7 частини житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна заповідала [PERSON], тобто позивачу по справі (а.с.15). Матері позивача, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.09.1988 року належали 5/7 частин житлового будинку № 22 по вулиці Кальсіна в місті Нікополі(а.с.16). 22.11.1999 року [PERSON] померла (а.с.12), 24.09.2006 року померла матір позивача [PERSON] (а.с.13), а 28.04.2010 року помер брат позивач [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] позивач спадщину прийняла фактично, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що позивач являється спадкоємцям спадкового майна за заповітом, а тому вважає позов задовольнити. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved