Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-03 00:00:00

30.03.2010 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення через неможливість спільного проживання . Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власницею будинку № 1 по вул. Гагаріна в с. Бузьке Вознесенського району, після розірвання шлюбу з відповідачем 17.07.2001 року знов примирилася і пустила його жити до себе у вересні 2006 року, але на даний час у сторін вкрай негативні стосунки, оскільки [PERSON] зловживає алкоголем, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. Двічі відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, але не реагує і продовжує створювати їй і дітям неможливі умови для проживання. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позові, зазначила, що незважаючи на неодноразові її вимоги про необхідність звільнення належного їй будинку відповідач безпідставно проживає в ньому, і в добровільному порядку виселятися не бажає. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що після розлучення проживав з позивачкою у цивільному шлюбі, опікувався сім»єю, все робив по господарству і вкладав кошти в ремонт та обслуговування будинку. Алкоголем не зловживає і сварок не вчиняв, тому категорично не згодний з притягненням його до адміністративної відповідальності. Вважає, що позов не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідно до Конституції України та ст. 9 ЖК України ніхто не може бути позбавлений житла, а у відповідача немає іншого житла. Крім того [PERSON] приймає безпосередню участь в утриманні нерухомого майна та господарства, до того ж витрачає свої кошти на це. Вважає, що відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, тому позов не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. [PERSON] є власницею житлового будинку № 1 по вул. Гагаріна в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується договором дарування від 03.03.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом ( а.с. 5), та витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 17.07.2001 року ( а.с.7). [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 10.11.2000 року, що підтверджується будинковою книгою ( а.с. 15-16). Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 02.11.2004 року [PERSON] був виселений із зазначеного будинку на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України через систематичне порушення правил співжиття. \~ \~ \~ \~Статтею 157 Житлового Кодексу України передбачено, що відповідач, як член сім»ї власника житлового будинку \~може бути виселений тільки у \~випадках передбачених ст. 116 ЖК України. Відповідно до ч 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виселення вказаних у ст. 116 ЖК осіб без надання іншого жилого приміщення є санкцією за скоєне правопорушення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. \~ Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 \~ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. \~ Відповідно до постанов Вознесенського міськрайонного суду від 17.02.2010 року та 09.03.2010 року ( а.с.10-11) до відповідача застосовувались заходи запобігання та впливу, а саме позивачка двічі зверталася до правоохоронних органів з приводу насильства в сім»ї, за що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КпАП України з накладенням відповідно штрафу та адміністративного арешту. Як пояснив свідок [PERSON]- батько позивачки [PERSON] після притягнення до адміністративної відповідальності продовжує зловживати алкоголем , а перебуваючи в такому стані жорстоко і агресивно поводиться із позивачкою, вчиняє сварки і бійки, а [PERSON]- знайома [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що, була свідком того, як восени 2009 року відповідач в магазині с. Бузьке, де вона працювала, знаходячись у стані алкогольного сп»ягніння вдарив [PERSON] Доводи позивачки, що на даний час спільне проживання з відповідачем стало неможливим, оскільки він порушуючи норми моралі, постійно висловлюється в її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою та б»є її, зявляється в нетверезому стані і такі дії мали неодноразове місце і після притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає обґрунтованими та доведеними. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач підлягає виселенню з належного позивачці житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати - 8,50 грн. судового збору та 37 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved