Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив в позовній заяві, що в травні 2009 року від [PERSON] він дізнався, що вона має намір продати будинок своїх батьків, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Андріївка, вул.. Кооперативна, 23, який залишився їй у спадщину після смерті її батька, померлого у 2007 році. Вона також повідомила його, що будинок зараз вільний, матір вона забрала проживати до себе в [INFO]. Оглянувши житловий будинок та господарські забудови та споруди він вирішив його купити, відповідач запросив за домоволодіння гроші в сумі 20 тисяч гривень, на що він дав згоду. Коли вони вирішували питання про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, то відповідач пояснив, що на цей час документи для оформлення договору у нотаріуса не відповідають необхідним вимогам, а саме будинок по цей час належить покійному батькові, свідоцтво про право власності на будинок в наслідку спадкування за законом вона ще не одержала, але пообіцяла, що тільки одержить від мене кошти за будинок зараз же приступить до оформлення документів на своє прізвище. Він їй повірив і дав свою згоду на такий порядок купівлі будинку. 25 травня 2009 року між ним та [PERSON] був вчинений договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку з господарчими будівлями, він відповідачці заплатив 20 тисяч гривень. З вищевказаних причин цей правочин вони зафіксували договором купівлі-продажу, який підписали власноручно та розпискою в отриманні відповідачем грошових коштів. Ніяких претензій до товару та претензій до його грошової оцінки один до одного не було. В березні 2009 року відповідач отримав рішення Синельниківського міськрайонного суду, яким було закріплено право приватної власності на будинок за ним. На його прохання нотаріально завірити складений між ними договір купівлі-продажу будинку, відповідач ігнорує, пояснює, що для цього в нього знову немає коштів, посилається на те, що продав будинок дуже дешево і вимагає від нього ще 10 тисяч гривень. Таким чином вона ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Вважає, що вимоги незаконні, оскільки вони домовилися що до усіх істотних умов договору і вже відбулося повне його виконання. Повертати відповідачці куплений ним житловий будинок він не бажає, тому що в період з 25 травня 2009 року по цей час він його повністю відремонтував, привів земельну ділянку в належний стан, поставив новий паркан на що затратив певні кошти та витратив на це свій вільний час. У звязку з цим просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просить визнати договір купівлі-продажу від 25.05.2009 року житлового будинку з господарськими забудовами та спорудами розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Андріївка, вул.. Кооперативна, 23, який був вчинений між ним та [PERSON] дійсним, визнати за ним право приватної власності на вказаний житловий будинок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву у якій просить справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Так, судом встановлено, що спірний жилий будинок №23 по вул. Кооперативній в с.Андріївка Синельниківського району Дніпропетровської області згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно належить продавцю [PERSON] Сторонами у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України була додержана письмова форма вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Сторонами у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, додержані загальні вимоги необхідні для чинності правочину, оскільки правочин вчинено за волевиявленням сторін та спрямований на реальне настання правових наслідків, особи, які його вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, зміст вчиненого правочину не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачене набуття права власності на підставі правочину. У відповідності з ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як є законними, доказаними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved