Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Фінансово-кредитна компанія «Українські кредити», третя особа Новомосковське відділення Кредитної спілки «Фінансово- кредитної компанії «Українські кредити» в якому позивачка просить суд: стягнути з відповідача заборгованість за договором строкового вкладу в розмірі 13000 гривень, відсотки за вказаним договором в розмірі 1031,46 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обгрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що 16 січня 2009 року між нею та Керуючим відділенням КС «ФКК «Українські кредити», який діяв на підставі Доручення № 496 укладено Договір № 4 строкового банківського вкладу. За цим договором позивачка передала, а відповідач прийняв вклад на депозитний рахунок у вигляді грошових коштів в сумі 13000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності на строк, початком якого є дата внесення внеску в спілку, а закінченням -16 липня 2009 року. Згідно з п.1.2. договору процентна ставка по внеску встановлена у розмірі 26 відсотків річних. п.2.3. договору встановлено, що виплата відсотків по депозитному внеску здійснюється кожного місяця, у відповідності з графіком, який є додатком до депозитного договору. В розділі 3 договору «Права та обов'язки сторін» п.3.1.1 передбачено, що спілка зобов'язується повернути позивачці суму внеску по закінченню дії договору, тобто 16.07.2009р. п.3.1.2. договору обумовлено, що спілка зобов'язана по закінченню дії договору виплатити прибуток у вигляді відсотків. Але незважаючи на те, що строк дії зазначеного договору закінчився 16 липня 2009 року, спілка не повернула внесок в розмірі 13000 грн. та не сплачує відсотки в розмірі 1031,46 грн., нарахування та розмір яких передбачено п.1.2.; 2.1.; 2.2.; 2.3.; 2.4.; 2.5.; 2.6. Договору № 4. п.4.1. Договору зазначено, що ... За невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. Після закінчення терміну дії договору, позивачка неодноразово зверталась до відділення Кредитної спілки «Фінансово кредитної компанії «Українські кредити» з вимогою про виконання зобов'язань по договору, але до теперішнього часу кошти позивачка не отримала. Щомісячні відвідини відділення та обіцянки повернути депозит закінчились тим, що працівники відділення ознайомили позивачку з Наказом голови Правління Кредитної спілки № 70-01 від 23 лютого 2009 року, згідно з яким виплати грошових коштів за депозитними, договорами та відсоткам за ними зупинені з 1.03.2009 рЙку по 31 грудня 2009 року. Але протягом січня 2010 року та на день звернення до суду, кошти позивачці не повернули, що змушує її звернутись з позовом до суду. Крім того, позивачка вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в хвилюванні, переживанні та нервуванні, які позивачка зазнає при відвідуванні відділення де їй відмовляють повернути її кошти. Моральну шкоду позивачка оцінює в 5000 гривень, які просить стягнути з відповідача. Сторони та третя особа в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких позивач підтримує свої позовні вимоги, а відповідач проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] по справі встановлено, що 16.01.2009 р. між позивачкою та КС «ФКК «Українські кредити» укладено договір № 4 про внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок (а.с. 4), згідно п. 1.1. якого відповідач прийняв у позивачки вклад на депозитний рахунок у вигляді грошових коштів в розмірі 8000 гривень на умовах зворотності, строковості та платності на строк до 16.07.2009 р. Згідно п. 1.2. Договору процентна ставка по внеску встановлюється в розмірі 26 відсотки річних, а згідно п. 2.1. Договору початком періоду нарахування відсотків за вкладом є наступний день після зарахування внеску у касу, а закінченням, строк встановлений у п. 1.1. Договору, тобто 16.07.2009 р. В подальшому позивачем внесено на депозитний рахунок ще 5000 гривень. Як встановлено, що не заперечувалось сторонами в заявах, позивач виконав свої зобовязання за вказаним договором, здійснивши вклад в розмірі 13000 гривень, а відповідач свої зобовязання порушив, не сплативши відсотки за користування вкладом, що передбачено додатком до договору (а.с. 5) та не повернувши вклад у строк визначений договором. Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки відповідачем порушено умови договору та вимоги законодавства, суд вважає за необхідне з метою захисту прав позивача стягнути з відповідача кошти, внесені позивачем у вигляді вкладу по договору № 4 від 16.01.2009 р. в розмірі 13000 гривень, а також нараховані але не сплачені відсотки за користування коштами по вказаному договору в розмірі 1031,46 гривень, а всього 14031,46 гривень. Посилання позивача на норми законодавства, що регулюють правовідносини, виниклі на підставі договору позики та договору банківського вкладу, суд вважає не обґрунтованим, оскільки по-перше в договорі, укладеному між сторонами відсутні ознаки позики, а по-друге однією зі сторін договору банківського вкладу обовязково має бути банк (ст.. 1058 ЦК України). Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально цідтверджені судові витрати, а якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 140,31 гривня та на користь держави в особі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень,. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial