Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-19 00:00:00

12 лютого 2010 року у судовому засіданні ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було визначено вірне найменування відповідача як Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а. с. 40). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 25 березня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит № DNUHGI000000240, відповідно до умов якого відповідач надав, а позивач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 631\~250,00 грн. зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 1, 25% щомісяця з кінцевим терміном повернення 25.03.2028 року. Відповідачем в односторонньому порядку було змінено відсоткову ставку до 30 % річних, про що позивача було повідомлено листом № 20.1.3.2/6-36575 від 25.12.2008 року. Тобто повідомлення про прийняття відсоткової ставки було зроблено більш ніж через 10 місяців, а відповідно до умов договору кредитор не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки. У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо підвищення відсотків за користування кредитними коштами. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, надала суду заперечення, просила суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що підвищення відсоткової ставки обумовлене зростанням середньозваженої ставки за кредитами та відбулося відповідно до умов укладеного між сторонами договору, який надає банку право змінювати відсоткову ставку при настанні відповідних умов. Окрім того, прийняття рішення про зміну відсоткової ставки було прийнято керівництвом банку до набрання чинності Закону України № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNUHGI000000240, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 631\~250,00 грн. зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 1, 25% щомісяця з кінцевим терміном повернення 25.03.2028 року, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а. с. 23-26). Також встановлено, що 25 грудня 2008 року на адресу позивача було надіслано лист № 20.1.3.2/6-36575, яким відповідач повідомив про зміну відсоткової ставки за кредитним договором № DNUHGI000000240 від 25 березня 2008 року, що підтверджується копією зазначеного листа та копією поштового реєстру (а. с. 27, 38). Встановлено, що отримавши зазначений лист позивач 03.06.2009 року направив відповідачу заперечення щодо збільшення відсоткової ставки (а .с. 28-29). Встановлено, що позивач на виконання своїх зобовязань за договором № DNUHGI000000240 від 25 березня 2008 року щомісячно сплачує платежі, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату (а. с. 30). У судовому засіданні було встановлено, що відповідачем починаючи з 01 лютого 2008 року було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором № DNUHGI000000240 від 25 березня 2008 року, що підтверджується копіями виписок та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні (а. с. 38, 39). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, умовами договору укладеного між сторонами. Відповідно до п. 8. 9 договору № DNUHGI000000240 від 25 березня 2008 року кредитор не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки , із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки. Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що збільшення відсоткової ставки за кредитним договором № DNUHGI000000240 від 25 березня 2008 року відбулося з 01.02.2008 року, тобто після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, суд приходить до висновку, що умова вказаного договору про право відповідача змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною і не створює для сторін цієї угоди жодних юридичних наслідків, та вважає, що дії відповідача щодо збільшення розміру відсоткової ставки є неправомірними, оскільки суперечать діючому законодавству. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved