Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком №123 по вул. Петровського в м. Мелітополі, шляхом виселення [PERSON] з вказаного житлового будинку, зазначивши, що вказаний житловий будинок належить йому на праві приватної власності. З 2002 року він без реєстрації шлюбу мешкав з відповідачкою за адресою м. Мелітополь вул. Петровського 135. Після того, як йому було подаровано житловий будинок вони разом з відповідачкою переїхали до будинку №123 по вул. Петровського та проживали там разом. У 2005 році з його дозволу [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку, про що було зроблено записи у домовий книзі та у паспорті відповідачки. На початку 2008 року вони повністю припинили будь-які стосунки між собою. Влітку 2008 року він запропонував [PERSON] виселитися та зняти реєстрацію місця проживання з його домоволодіння. Однак до теперішнього часу вона цього не зробила. В теперішні час він має намір створити нову родину, однак не може цього зробити, оскільки в будинку зареєстрована його колишня співмешканка. Крім того [PERSON] систематично порушує правила співжиття, постійно скандалить з ним, що робить неможливим його проживання з нею в одному будинку. Коли до нього приходить [PERSON], з якою він бажаю створити сімю, [PERSON] вчиняє сварки та намагається вигнати її з будинку. 22 березня 2010 року він письмово повідомив [PERSON] про її виселення у добровільному порядку до 01 квітня 2010 року. Відповідачка у квітні 2010 року виїхала з будинку і стала проживати у [INFO], без зняття реєстрації місця проживання у його будинку, при цьому залишила у одній з кімнат будинку частину своїх меблів, кімнату закрила на замок, чим перешкоджає йому користуватися його власністю. До теперішнього часу відповідачка не звільнила від своїх речей займане приміщення та не зняла реєстрацію свого місця проживання з його домоволодіння, періодично приходить у домоволодіння, оскільки у домі знаходяться її речі. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягають на заявлених позовних вимогах, просять задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з 2002 року вона стала проживати разом з позивачем. Будинок № 123 по вул. Петровського вони з [PERSON] купили разом, це був напівзруйнований будинок з трьох кімнат. В 2003 році вони повністю його розібрали та на цьому місці почали будувати новий будинок. Пізніше їхні подружні відносини погіршились, [PERSON] почав зраджувати їй, приводити до будинку [PERSON], бити її і вона з донькою пішла на квартиру. З квітня 2010 року в спірному будинку вона не проживає, виселилась з нього, однак речі забрати вона не може, оскільки позивач змінив замки і до будинку вона не може потрапити. Представник відповідача також вважає, що позов задоволенню не підлягає, а тому просить відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У відповідності до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до договору дарування житлового будинку 10.06.2003 року позивачу [PERSON] було подаровано житловий будинок № 123 по вул. Петровського м. Мелітополя Запорізької області. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] В 2005 році з дозволу позивача було зареєстровано місце проживання [PERSON] у будинку №123 по вул. Петровського в м. Мелітополі Запорізької області, як співмешканки [PERSON] Згідно з довідкою голови квартального комітету №67 від 16.06.2010 року [PERSON] дійсно зареєстрована в домоволодінні №123 по вул. Петровського м. Мелітополя Запорізької області. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в 2008 році фактичні подружні відносини між сторонами припинились. Як вбачається з копії повідомлення [PERSON] направив на імя [PERSON] лист з проханням про виселення з будинку №123 по вул. Петровського м. Мелітополя Запорізької області та зняття з реєстрації до 01.04.2010 року. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 67 від 16.06.2010 року [PERSON] проживала в [INFO] до квітня 2010 року. В квітні 2010 року [PERSON] змінила місце свого проживання, вибула з даного домоволодіння без зняття реєстрації свого місця проживання в домоволодінні №123 по вул. Петровського м. Мелітополя Запорізької області. Вибула у домоволодіння за адресою Запорізька область м. Мелітополь вул. Петровського, 113. В судовому засіданні факт вибуття [PERSON] з домоволодіння № 123 по вул. Петровського м. Мелітополя сторонами не заперечувався, як і не заперечувався ними той факт, що з квітня 2010 року [PERSON] мешкає в м. Мелітополі по вул. Петровського 113. Вказана адреса також була зазначена позивачем в уточненій позовній заяві, в якості місця проживання відповідачки. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, як беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд відкидає доводи позивача щодо не вибуття відповідачки зі спірного домоволодіння та користування ним до теперішнього часу. Таким чином, вимога позивача щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 123 по вул. Петровського в м. Мелітополі, шляхом виселення [PERSON] з вказаного житлового будинку є безпідставною, оскільки відповідачка ще в квітні 2010 року виселилась з вказаного будинку, про що позивачу вже було відомо. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (крім осіб, яким законом надано право захищати інших осіб). З вимог ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, в даному випадку у позивача відсутня юридична заінтересованість, як субєктивна передумова права на предявлення позовної вимоги про усунення перешкод користування житловим приміщенням шляхом виселення, в звязку з тим, що така вимога на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом вже є безпідставною. В звязку зі зверненням до суду з безпідставною вимогою про усунення перешкод користування житловим приміщенням шляхом виселення, а отже й відсутністю юридичної заінтересованості позивача в предявленні вказаної позовної вимоги, суд не має право надавати оцінку іншим його доводам зазначеним в позовній заяві, зокрема щодо систематичного порушення [PERSON] правил співжиття, провокування конфліктних ситуацій тощо. У відповідності із вимогами ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення будь-яких перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України, тимчасові мешканці по вимозі наймача, або разом з ним мешкаючи члени сімї зобовязані негайно звільнити приміщення, а при відмові підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. З вимог ст. 150 ЖК України вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачка [PERSON] ще у квітні 2010 року виселилась з домоволодіння №123 по вул. Петровського в м. Мелітополі та ніяким чином не чинить позивачу перешкод у користуванні вказаним житловим будинком, суд вважає необхідним відмовити позивачу у позові за безпідставністю позовної вимоги.

Outcome: dismissed