Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівка (далі - Управління) про стягнення з Управління підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 09.07.2007 року; підвищення до пенсії несплачене в повному обсязі у розмірі 20% мінімальної пенсії за віком за 2008, 2009 року та перший квартал 2010 року; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у відповідності з приростом індексів споживчих цін у місяцях вищезазначеного періоду. Просила зобов'язати управління надалі виплачувати щомісячне підвищення до пенсії, згідно норм чинного законодавства, тобто в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що має статус «дитина війни» і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі - [PERSON]) має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, всупереч вимогам ст. З, ст. 6 цього Закону, доплата дітям війни у 2007 році не здійснювалась виплата ні частково, ні у повному обсязі, а у 2008-2010 роках здійснювалась не в повному обсязі, тобто не 30%, а лише 10%, через що не були дотриманні принципи соціальної правової держави, верховенства права, збереження пільг, компенсацій та для забезпечення права кожного громадянина України на достатній життєвий рівень. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася. Позов підтримала. Відмовилась від позовних вимог в частині здійснення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у відповідності з приростом індексів споживчих цін у місяцях зазначеного періоду. Представник Управління в судове засідання не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, а справу слухати у її відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонеркою і має статус «дитини війни», що стверджується матеріалами справи, сторонами не оспорюється. Отже, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Однак, протягом 2007 року підвищення пенсії їй не нараховувалось і не виплачувалось, а протягом 2008-2010 років такі нарахування та виплати проводилися частково, що стверджується інформацією Управління та письмовими поясненнями позивача. Відповідно до листа Управління позивачу у 2008-2009 роках здійснювались виплати надбавки до пенсії 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Крім того, відповідач вказав, що застосування мінімального розміру пенсії за віком здійснюється виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Для перерахунку та підвищення пенсій не застосовується. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними положення ст. ст. 71. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо підвищення пенсій на 30 % мінімальної пенсії за віком. Конституційний Суд України визнав, що зупинення Законом України «Про державний бюджет» дії інших законів щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає Конституції України. Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними: є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Положення статей 71, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України, позов підлягає задоволенню в частині зобов'язання відповідача нарахування підвищення до пенсії позивача відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року підпунктом 2 пункту 41 розділу 11 внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до яких дітям війни (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Зміни внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з пунктом 2 рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Пунктом 5 вказаного рішення передбачено, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього рішення. Отже, з 22 травня 2008 року по перший квартал 2010 року, включно, відповідач зобов'язаний був нараховувати та виплачувати позивачу, як дитині війни, підвищення пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, тому позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Рішення Конституційного Суду України у цих справах мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними; є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007-2008 роки", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цих Рішень. Отже, бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з дня ухвалення Конституційним Судом України цих рішень є незаконною. В той же час. як встановлено судом та сторонами не оспорюється, починаючи з січня 2008 року, позивачу, проводиться нарахування та виплата підвищення до пенсії в розмірі 10%, а не 30%, як те визначає ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, з врахуванням часу винесення рішення Конституційного Суду України, а саме 22.05.2008 року, позивачці повинно бути виплачено, з 22 травня 2008 по перший квартал 2010 року підвищення до пенсії у розмірі 30% за мінусом здійснених виплат у 2008-2009 роках. Обрахування конкретної суми надбавки відповідно до ч.5 п.4. Положення «Про Пенсійний фонд України» віднесено до виключної компетенції органів пенсійного фонду. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення. Основним завданням Пенсійного фонду України є забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій та інших соціальних виплат, що здійснюються з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Отже , відповідач - Управління повинне бути зобов'язане виплатити позивачці належне їй підвищення до пенсії за період 2007 - 2009 роках. В той же час, позивачка згідно поданого позову, просить стягнути з відповідача на свою користь підвищення пенсії регламентованої Законом, за період 2007-2009 років. Беручи до уваги відсутність заяв відповідача про застосування строку позовної давності до спірних відносин, суд вважає за можливе задоволити вимоги позивача за період 09.07.2007 року по 31.12.2007року та з 22.05.2008 року по перший квартал 2010 року. Доводи представника відповідача про те, що встановлений законом розмір мінімальної пенсії за віком до даних правовідносин не застосовується є безпідставним, оскільки в даному випадку мають місце правовідносини саме щодо нарахування та виплати пенсії і її підвищення. Жодним чином не заслуговують на увагу твердження щодо відсутності коштів для здійснення встановлених Законом виплат. Оскільки відповідно до рішення Європейського Суду від 8 листопада 2005 року справа «Кечко проти України» встановлено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з Управління, оскільки саме неправомірні дії останнього призвели до порушення законних прав позивача. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 22 Конституції України, Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року із змінами і доповненнями, Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1V, рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 та від 22.05.2008року № 10-рп/2008,

Outcome: partial