Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що вона працювала у відповідача на різних посадах з 12.10.1979 р. 15.12.2009 р. вона була звільнена з підприємства за станом здоров*я, з підстав, передбачених ч.2 ст.40 КУпП України. В день звільнення відповідач не здійснив з нею остаточний розрахунок та не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, яка складає 10352,04 грн. Порушення відповідачем прав позивача привело до її моральних страждань, втрати життєвих зв*язків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Протягом тривалого часу позивачка не отримувала заробітну плату, була змушена економити на їжі, відмовлячи собі у придбанні елементарних предметів побуту. При цьому відповідачеві було достовірно відомо, що вона потребувала лікування, оскільки є інвалідом 3 групи та була звільнена за станом здоров*я. Ухвалою суду від 18.03.2010 р. позов в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі залишений без розгляду за клопотанням позивачки, відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, у зв*язку з вирішенням спору у безсудовому порядку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Пояснила суду, що саме така сума їй необхідна для лікування та оздоровлення. Представники відповідача на підставі довіреності [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову у зв*язку з відсутністю вини підприємства, яке є збитковим. Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. У відповідності зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явления звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що з 12.10.1979 р. по 15.12.2009 р. позивач [PERSON] і відповідач ХКП „Міськелектротранс перебували у трудових правовідносинах. 15.12.2009 р. позивача було звільнено з роботи з підстав, передбачених п.2 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу № 2017-ВК від 15.12.2009 р. Остаточний розрахунок з позивачем у день його звільнення відповідачем проведений не був. Згідно довідки №510 від 28.12.2009 р., заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 10352,04 грн., яка складається з невиплаченої заробітної плати за липень-грудень 2009 р. 12.01.2010 р. підприємство перерахувало [PERSON] на особовий картковий рахунок заробітну плату за липень-листопад 2009 р. у загальному розмірі 7438,58 грн. та 29.01.2010 р. перерахувало 2913,46 грн. - заробітну плату за грудень 2009 р. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачкою фактично був проведений лише 29.01.2010 р., тобто період затримки розрахунку складає 31 робочий день, виходячи з 5-тиденного робочого тижня, встановленого на підприємстві. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 89,63 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами і не оспорюються відповідачем. Враховуючи, що провадження у справі про визнання ХКП „Міськелектротранс банкрутом - не порушено, мораторій на задоволення вимог кредиторів, у тому числі і на застосування санкцій за невиконання або неналежне виконання грошових зобов*язань,- не введений, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2778 грн.53 коп. (31 день х 89,63 грн.). Доводи відповідача про відсутність вини підприємства суд вважає недоведеними. Так, суду не було надано доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на відповідача обов'язку щодо своєчасного розрахунку із [PERSON] зокрема, і про вжиття ефективних заходів для покращення фінансового стану підприємства в цілому. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач, визначаючи розмір моральної шкоди як вартість лікування та оздоровлення, не надала суду доказів причинення їй моральної шкоди, як передбачено ст.60 ЦПК України, у зв*язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved