Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду з позовом, встановлення права власності на майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що вона є онукою [PERSON]. 01 вересня 2001 року її бабуся померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю). Вона не приймала спадщину після її смерті. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона та відповідач [PERSON]. У передбачений ст.1270 ЦК України термін заяву в нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини вона не подавала. Вважала, що фактично прийняла спадщину так, як на момент смерті бабусі вони мешкали разом, вели спільне господарство, вона продовжує після її смерті розпоряджатися її майном, всі право установлюючи документи знаходяться в неї. Через юридичну неграмотність вважала, що для оформлення права на спадкове майно достатньо того, що вона фактично прийняла спадок, і не знала, що необхідно звертатись до нотаріуса, у звязку з чим просила суд поновити їй строк для звернення до суду з позовом та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) по КСП «Шлях Леніна» 9,2304 га. сільськогосподарських угідь в умовно кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0084303, виданого по КСП «Шлях Леніна» 22.01.1997 р. за реєстраційним №152. Позивач, відповідач та треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання на зявилися, до початку судового засідання надали суду заяви в яких просили суд розглянути справу без їх участі, позивач позов підтримав у повному обсязі, відповідач позов визнали, треті особи вважали, позов таким, що підлягає задоволенню у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила Цивільного Кодексу України (в редакції 2003) року про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, і відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року правила книги шостої Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року, то суд вважає за необхідне при вирішенні даної справи до вимог про позовну давнину застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, а до вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви позивача, відповідача, третіх осіб та беручи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню та приймаючи до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї, і позивач [PERSON] проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті (а.с.15,16) і не подавала заяви про відмову від спадщини. Вказана обставина також була визнана відповідачем, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду з позовом, встановлення права власності на майно у порядку спадкування за законом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved