Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

17.11.2009р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 29.01.2005року у відділі РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 12.01.2008р. народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з 18.08.2009р., коли позивачка пішла проживати до своїх батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Крім того, негативно на подружні стосунки впливало те, що відповідач застосував до позивачки фізичну силу. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом позитивних результатів не приніс. Просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, про що надала суду відповідну заяву. Відповідач в судове засідання також надав заяву, згідно якої визнав вказані позивачкою період та причину припинення шлюбних відносин, також зазначив, що строк на примирення результатів не дав, проте заперечував проти розірвання шлюбу та просив винести рішення в судовому засіданні за його відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрата почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з 18.08.2009р. Шестимісячний строк на примирення, наданий судом 09.12.2009р. позитивних результатів не приніс. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо незгоди з позовом, проте оцінює їх критично, оскільки відповідачем було визнано й період припинення шлюбних стосунків і причину припинення, які були вказані позивачкою, а також він не заперечував проти того, що родина розпалась остаточно та строк на примирення позитивних результатів не приніс. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше девяти місяців тому і з цього часу більше не відновлювалися, строк на примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач будучи незгодним з позовом, не заперечував проти того, що шлюбні відносини припинені та відновлення родини не можливе, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved