Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-04 00:00:00

28.10.2001 року [PERSON] звернулась з позовом до суду та просила постановити рішення, відповідно до якого усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою №30, розташованою у будинку №65 по вул. Корольова у м. Одесі шляхом виселення відповідача з усіма членами сім'ї із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2008 року їй належить квартира №30, розташована у будинку №65 по вул. Корольова у м. Одесі. До 10 жовтня 2009 року у вказаній квартирі з дозволу позивачки та без реєстрації проживала її донька [PERSON], яка 10.10.2009 року трагічно померла. Після смерті доньки в квартирі без дозволу позивачки та без реєстрації залишився проживати знайомий померлої [PERSON]Г1. - [PERSON], відповідач по справі. Посилаючись на відсутність будь- яких правових підстав для проживання відповідача у вказаній квартирі, просила задовольнити позов, виселивши його із спірного приміщення. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Крім того, просили стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов'язані з викликом відповідача у судове засідання за допомогою засобів масової інформації. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору у частині, що стосується покупця, та позовом до [PERSON] про встановлення факту перебування у фактичних відносинах та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою суду від 08.04.2010 року вказані позови об'єднані в одне провадження. В подальшому відповідач [PERSON] у судове засідання не з'являвся, про слухання справи повідомлявся за адресою, вказаною ним у різноманітних заявах, поданих до суду, однак, судова кореспонденція поверталась до суду з відміткою пошти про неможливість вручення у зв'язку з непроживанням відповідача за вказаною адресою ([ADDRESS]). Згідно довідки адресно-довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області від 27.05.2010 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак за вказаною адресою не проживає. Наведене дало суду право повідомити відповідача про час та місце слухання справи у порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2010 року позов [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору у частині, що стосується покупця, та позов до [PERSON] про встановлення факту перебування у фактичних відносинах та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя залишені без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Розглянувши позовну заяву, заслухавши позивача та її представника, відповідача [PERSON]та його представника, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.12.2008 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого був укладений договір купівлі-продажу квартири №30, розташованої у будинку №65 по вул. Корольова у м. Одесі, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.12). 14 січня 2009 року вказана квартира була зареєстрована в КХІ „ОМБТІ та РОН'\\ що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). Як встановлено статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно довідки - виписки із домової книги про склад сім'ї та прописку особовий рахунок відкритий на [PERSON], на вказаній житловій площі ніхто не проживає та не зареєстрований (а.с.8). До 10 жовтня 2009 року у вказаній квартирі з дозволу позивачки та без реєстрації проживала її донька, [PERSON], яка 10.10.2009 року трагічно померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 12.10.2009 року (а.с.10). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], померла 10.10.2009 року, з 2005 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], відповідачем по справі, який після смерті [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі. Згідно вимог ч.І ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жиитловош будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Стаття 64 ЖК України містить перелік осіб, які відносяться до членів сім'ї наймача, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Крім того, зазначено, що членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Однак, [PERSON] не є членом сім'ї власника квартири [PERSON] та ніколи з нею разом не проживав, спільного господарства не вів. Згідно ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або іншою особою, якій майно було передано власником. Однак, жодних договорів про право користування чужим майном, предбачених Главою 32 Цивільного Кодексу України, та статтею 162 ЖК України між сторонами укладено не було. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що правові підстави для перебування відповідача у спірній квартирі відсутні. Згідно ч.З ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними і обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved