Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради від 16 травня 1992 року та [PERSON], а також договорів дарування на неї від 27 травня 1995 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], та 27 березня 2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], визнання частково недійсним договору купівлі-продажу [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на 2/5 частини квартири [ADDRESS], визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] На обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що будучи членами сімї [PERSON], [PERSON], останніми без їх згоди було викуплено квартиру [ADDRESS], при цьому не були виконанні вимоги ст. 15 Закону України «Про власність», та п. 9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського фонду. Окрім цього 27 травня 1995 року [PERSON] подарувала [PERSON], а в 2009 році позивачам стало відомо, що вказану квартиру [PERSON] подарував [PERSON] а тому просять визнати за ним право власності на 2/5 частини даної квартири. Також [PERSON] на обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що проживаючи однією сімєю з [PERSON] та [PERSON] мала з ними спільний бізнес, за отримані від нього доходи вони придбали спільну квартиру [ADDRESS], в якій проживали з [PERSON] та [PERSON] з 1995 року. Зважаючи на це, [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? даної квартири. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], який також представляв інтереси [PERSON] та їх представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, та пояснили, що позивачі в квартири [ADDRESS] не проживали, спільний бізнес з позивачем не вівся, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 15 липня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 3 жовтня 1990 року народився [PERSON] 16 квітня 1992 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради народних депутатів було прийнято рішення про продаж трикімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON]. 16 травня 1992 року між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради народних депутатів та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом першої Хмельницькій державній нотаріальній конторі. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та прописку) від 13 квітня 2010 року №13, виданої ЖЕК №6 м. Хмельницького в квартири [ADDRESS] станом на 22 грудня 1991 року були прописані та проживали чотири чоловіка: [PERSON], [INFO] наймач, [PERSON], [INFO], чоловік наймача, [PERSON], [INFO], син наймача, [PERSON], [INFO], син наймача. П. 9 «Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого [PERSON] міністрів УРСР №142 від 19 травня 1989 року, яке діяло на момент укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, було передбачено, що громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої [PERSON] народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім'ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку. Згідно довідки ЖЕК №6 м. Хмельницького від 13 квітня 2010 року №13, на час викупу квартири [PERSON] в квартирі було прописано дві особи: вона та її чоловік [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON] були виписані на навчання 13 жовтня 1990 року та 16 серпня 1990 року відповідно. Документи, які подавались разом із заявою [PERSON] на викуп квартири [ADDRESS] та містилися у додатках до нього не збереглись, що підтверджується листом від 31 березня 2010 року №01-24-462 архівного відділу Хмельницької міської ради. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги, а саме проживання у [INFO] в м Хмельницькому в якості членів сімї з 1989 року по 1995 роки, окрім особистих пояснень, надано чотири конверти переписки [PERSON] та [PERSON], які датовані 7.08.1989 року, 8.08.1989 року, 22.03.1989 року, 28.08.1989 року та які були направлені на вищезазначену адресу. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживали. Згідно ч.2 ст. 65 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають із наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Позивачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за даною адресою 17 жовтня 1996 року, що підтверджується довідкою ЖЕК №6 від 30 березня 2010 року. З огляду на викладене факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в період з 1989 року по 1995 рік свого підтвердження не знайшов. А отже укладеним договором купівлі-продажу від 16 травня 1992 року права позивачів як членів сімї квартиронаймача порушені не були. Що стосується придбання квартири [ADDRESS] за рахунок коштів отриманих від спільного бізнесу, то суд виходив з такого. 1 червня 1995 року [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог було зазначено, що проживаючи однією сімєю з відповідачами, вівся спільний бізнес, отримані прибутки складали спільний бюджет, на дані кошти була придбана квартира. Досліджуючи обставину ведення спільного бізнесу, суд встановив, що згідно записів у трудовій книжці серії БТ ІІ №3609593, [PERSON] з 11 серпня 1989 року працювала на Хмельницькому міському обєднанні «Продтовари» на посаді продавця 2 категорії в магазині №15, 31 січня 1990 року була переведена на посаду касира контролера 2 категорії в магазин №64, а 14 лютого 1990 року була звільнена з посади за власним бажанням. З 27 березня 1990 року працювала у Хмельницькому міськкоопторзі на посаді продавця магазину №14, 4 жовтня 1993 року переведена на посаду продавця магазину №16, а 12 березня 1994 року звільнена за власним бажанням. 23 травня 1997 року згідно ліцензії на право здійснення торгівельної діяльності реєстраційний номер 4464 [PERSON] набула право на здійснення торгівельної діяльності у сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами. Згідно повідомлення від 14 квітня 2010 року №02-08-19 відділу державної реєстрації Хмельницької міської рад [PERSON] була зареєстрована як фізична особа підприємець з 22 квітня 1997 року по 12 вересня 2000 року. З 8 травня 2003 року прийнята на посаду продавця ПП «Медтехсервіс». Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] з 15 травня 1967 року по 16 травня 1994 року працювала на посаді медичної сестри Скарженецької обласної психіатричної лікарні, була звільнена у звязку із досягненням пенсійного віку. З 27 грудня 1994 року по 10 жовтня 2000 року [PERSON] була зареєстрована як фізична особа підприємець. Згідно сертифікату на право провадження торгівельної діяльності реєстраційний номер 2263 від 19 грудня 1995 року зазначено місце здійснення торгівельної діяльності кіоск на привокзальній площі м. Хмельницького. З 12 січня 1998 року була прийнята на посаду заступника директора по адміністративно-господарській частині ПМП «Олеся». [PERSON] відповідно до записів у трудовій книжці серії БТ І №2215184 з 8 січня 1985 року по 1 березня 1994 року працював на посаді заправника 2 розряду АБП №1 Гречанської міжрайбази. З 2 березня 1994 року по 31 грудня 1996 року працював на посаді оператора АЗС МП «Еврика». [PERSON] відповідно до записів у трудовій книжці серії БТ ІІ №5847319 з 1 вересня 1986 року по 27 грудня 1990 року навчався у Ломоносовському морехідному училищі, в подальшому проз 29 січня 1990 року по 21 серпня 1990 року проходив військову службу на посаді помічника капітана МБСС-6200, був звільнений за власним бажанням. З 20 серпня 1990 року по 13 листопада 1990 року працював на посаді капітана механіка катера РК-190, був звільнений за власним бажанням. З 19 листопада 1990 року по 24 грудня 1990 року працював учнем каменяра. З 3 січня 1991 року по 6 серпня 1991 року прийнятий на посаду товарознавця Хмельницького заводу «Темп». З 5 серпня 1991 року по 1 березня 1997 року навчався на денній формі Одеської державної морської академії. Згідно ст. 17 ч.1 Закону України «Про власність», який діяв на час спірних правовідносин майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON], та даним про здійснення підприємницької діяльності, трудова діяльність нею в період з 13 березня 1994 року по 21 квітня 1997 року не здійснювалась, факт проживання позивачів однією сімєю з [PERSON] та [PERSON] не доведений, суд, враховуючи, що квартира була придбана [PERSON] 1 червня 1995 року, під час здійснення нею підприємницької діяльності, а договір про сумісну діяльність відповідно до ст.ст. 430 432 ЦК Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, який діяв на момент спірних правовідносин з позивачем не укладався, а тому приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог. В силу ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Отже право власності на квартири [ADDRESS] та №47 в будинку №71/1 по проспекту Миру в м. Хмельницькому, за договорами купівлі-продажу від 16 травня 1992 року, та 1 червня 1995 року [PERSON] було набуто на законних підставах. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. За таких обставин укладений договір дарування [PERSON] квартири [ADDRESS] 27 травня 1995 року [PERSON] не суперечив вимогам чинного на той час Закону України «Про власність», та Цивільному кодексу Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, а тому визнанню частково недійсним не підлягає. ч.1 ст. 319 ЦК України в ред. від 16 січня 2003 року, передбачено, що власник користується, розпоряджається та володіє своїм майном на власний розсуд. У ч.2 цієї ж статті зазначено, власник відносно свого майна має право вчиняти всі дії, що не заборонені законом. Зважаючи на це, укладення договору дарування квартири [ADDRESS] [PERSON] на користь [PERSON] від 27 березня 2009 року також не суперечить чинному законодавству та не порушує прав інших осіб, а тому для визнання його частково недійсним підстав не має. Окрім цього відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, загальний строк позовної давності становить 3 роки. Позивачі, оспорюючи договори купівлі-продажу квартир №4 в будинку №76/1 по проспекту Миру в м. Хмельницькому та квартири [ADDRESS] від 16 травня 1992 року та 1 червня 1995 року, договір дарування квартири [ADDRESS] від 27 травня 1995 року, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляли, доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності не надали, а отже ці вимоги задоволенню не підлягають у звязку із закінченням строків давності, передбачених ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Оскільки в самій позовній заяві зазначено, що позивачу [PERSON] був відомий факт укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка нібито набувалася за рахунок спільних коштів 1 червня 1995 року. Що стосується квартири [ADDRESS], то позивач також зазначила, у позовній заяві, що їй було відомо про договір дарування даної квартири її колишньому чоловіку [PERSON] 27 травня 1995 року, що крім цього також підтверджується і даними реєстрації позивачів у даній квартирі 17 жовтня 1996 року, оскільки без згоди власника квартири вона не могла бути здійснена. Ст. 75 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, що діяв на момент спірних правовідносин передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Outcome: dismissed