Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 12.07.1995 року помер її батько - [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: жилий будинок № 2 по вул. Корольова в с.Забара, Андрушівського району та на приватизовані земельні ділянки площею:0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, 0,30 га для ведення особистого підсобного господарства. Спадкоємцями за законом першої черги є позивач та відповідач - її мати [PERSON] Спору між ними відносно спадщини немає. Мати не бажає реалізовувати своє право на спадкування батьківського майна. Позивач прийняла спадщину після смерті батька відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК 1963 року, так як постійно доглядала за будинком, обробляла земельні ділянки та користувалася ними, але не може реалізувати свої спадкові права оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно було виготовлено вже після смерті батька, тому, в силу ст.ст.26,346 ч.1 п.11 ЦК не визнається правовстановлюючим документом, а на земельні ділянки батько не встиг виготовити державний акт. Позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті її батька, визнати свідоцтво про право власність на жилий будинок недійсним і визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач позов підтримала, обгрунтувавши вищенаведеними обставинлчв та просила його задовольнити. Судові витрати з відповідача просила не стягувати. Відповідач в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Судом встановлено, що 12.07.1995 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Позивач, дочка померлого та спадкоємець за законом першої черги, що підтверджується копіями свідоцтв про її народження та одруження (а.с. 6, 8). Згідно свідоцтва про право власність на нерухоме майно видно, що воно було видане після смерті спадкодавця, а тому є підстави для визнання його недійсним (а.с. 9-10). Однак вказане свідоцтво, яке видавалось на підставі рішення виконкому Забарської сільської ради та довідка Забарської сільської ради № 144 від 15.06.2010 року свідчать про те, що [PERSON] дійсно належав житловий будинок № 2 по вул. Корольова в с. Забара (а.с. 9-10, 16). Згідно рішення Забарської сільської ради від 11.06.1993 року [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки: площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,30 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.11). Позивач прийняла спадщину, оскільки до та після смерті ба:ька доглядала за будинком, обробляла земельні ділянки біля нього, даний факт прийняття спадщини визнала відповідач та підтвердили в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки нотаріальної контори після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.23). Вирішуючи спір суд також виходить із положень ст. З ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952- IV, згідно з якими, право власності на нерухоме майно, набуте згідно з діючим законодавством до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Суд вважає, що спадкодавець був власником нерухомого майна, яке входить до складу спадщини у відповідності з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та обтяжень». Згідно ст. 120 ЗК України позивач набуває право власності на земельні ділянки з моменту набуття права власності на жилий будинок. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. За клопотанням позивача суд не стягує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved