Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

У квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області та просить зобовязати [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Броварах Київської області про визнання дій протиправними щодо нарахування основної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катасрофи, зобовязати провести перерахунок та виплатити йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катасрофи 1 категорії ( 2 грпуи інвалідності) основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, встановленої ч.І ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, яка повинна становити 75 % від мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01.05.2007 року по 01.04.2010 рік в сумі 151086 грн. 25 коп. з урахуванням проведених виплат, визнати право на отримання основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.І ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зобовязати відповідача призначити, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катасрофи 1 категорії (2 групи інвалідності) основну пенсію та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю згідно вимог ст.ст. 50, 54 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно вимог ст.ст. 50, 54 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та проводити відповідні виплати в подальшому, а також стягнути з відповідача на його користь витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та витрати по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500 грн. В позові зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, інвалідом II групи. У вересні 2009 року він звернувся до [PERSON] ПФУ із заявою про перерахунок, основної, додаткової пенсії та надання розрахунку розміру його пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Вказує, що розмір його пенсії не відповідає розміру, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно із ст. ст. 50, 54 зазначеного Закону розмір його пенсії, як інваліда II групи, захворювання якого пов'язане з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, має виплачуватись у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. При визначені розміру пенсії відповідач [PERSON] ПФУ керується постановами Кабінету Міністрів України, а не вказаним вище Законом, чим порушує його права. Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недоплаченої пенсії з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та відповідно просив стягнути 67858 грн. 71 коп. за період з 01.05.2007 року по 01.04.2010 року. Представник відповідача [PERSON] ПФУ у судове засідання не з'явився, у своєму клопотанні просить розглянути справу в порядку письмового провадження без участі їхнього представника. Позов не визнає, просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених у запереченні. У своїх запереченнях на позов [PERSON] ПФУ зазначає, що позивач перебуває на обліку в [PERSON] ПФУ та одержує пенсію по II групі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Пенсія призначена йому відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 28 грудня 2007 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" було внесено зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та встановлено залежність розміру пенсії від прожиткового мінімуму. Мінімальні розміри пенсії інвалідам II групи згідно із ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено в розмірі 200 %, а додаткова пенсія - в розмірі 20 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Саме у таких розмірах [PERSON] ПФУ і виплачує позивачу основну та додаткову пенсії. 16 липня 2008 року на виконання вказаного Закону Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", згідно з якою розмір пенсії інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсія, за шкоду заподіяну здоров'ю, інвалідам II групи виплачується в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивач отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю, у вказаних розмірах відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654. Доводи позивача про те, що Кабінетом Міністрів України звужено його існуючі конституційні права та свободи не відповідають дійсності, оскільки Конституцією України розмір додаткової пенсії не визначається, забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту п. 3 ст. 116 Конституції покладено на Кабінет Міністрів України. Згідно із ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання. На підставі ст. 16 Конституції органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах відповідно до законів України. У ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх підпорядкованості та форм власності. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, відповідно до п. 15 Положення свої повноваження здійснює безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління, забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають у його управлінні. У п. 9 даного Положення встановлено вичерпний перелік напрямків використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються за призначенням та вилученню не підлягають. Враховуючи, що Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що фінансування виплат провадиться з державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, тому порушень з боку [PERSON] ПФУ взагалі не вбачається. Особливу увагу представник відповідача просить звернути на ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де зазначено, що кошти пенсійного фонду не включаються до складу державного бюджету України, використання коштів пенсійного фонду на цілі, зокрема перерахунок пенсій, забороняється. Таким чином, [PERSON] ПФУ діє в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом II групи, що підтверджується відповідними посвідченням серії А № 059391 від 14 листопада 1995 року. Позивач перебуває на обліку в [PERSON] ПФУ, одержує пенсію по II групі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначену згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 50 цього ж Закону. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. За змістом ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам II групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Згідно із ч. 4 ст. 54 вказаного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із ЧАЕС, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності, ніж 8 мінімальних пенсій за віком. Пунктом 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності з 01 січня 2008 року, було внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тексти ст. ст. 50, 54 цього Закону викладено в новій редакції та встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розміри пенсій у всіх випадках для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по II групі інвалідності - 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. З 01 січня 2008 року [PERSON] ПФУ виплачувало позивачу державну пенсію в розмірі 200 %, а додаткову пенсію - в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент виплати. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року щодо внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 28 травня 2008 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову за № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", якою встановив, що з 22 травня 2008 року особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - інвалідам II групи щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачується у розмірі 20 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а розмір їхньої основної пенсії не може бути нижче 965 грн. Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16 липня 2008 року № 654 визначено, що з 01 липня 2008 року розмір пенсії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - інвалідів II групи становить 1090 грн. Починаючи з 22 травня 2008 року, [PERSON] ПФУ нараховує та виплачує позивачу основну і додаткову пенсії у розмірах, встановлених зазначеними постановами Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008 року № 654. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, а не розміри визначені, вказаними вище постановами Кабінету Міністрів України. Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення ч. З ст. 28 цього Закону, на думку суду, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, чинним законодавством не встановлено. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] ПФУ повинно виплачувати позивачу основну та додаткову пенсії, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент виплати. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ч. З ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Дії відповідача [PERSON] ПФУ щодо не проведення перерахунку розміру основної та додаткової пенсій позивача згідно із ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та доплати йому недоплаченої суми пенсії суд вважає протиправними. Згідно із ч. 1 ст. 147, ч. 2 ст. 152 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України зворотної дії не має, тому на правовідносини, що виникли в період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року, не поширюється. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Тобто якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк). Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Суд вважає, що позовні вимоги в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення конкретної суми в розмірі 67858 грн. 71 коп., як різницю між фактично виплаченою сумою пенсії та належною сумою відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 1 травня 2007 року по 1 квітня 2010 року не підлягають задоволенню, оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми, яку належить нарахувати та виплатити позивачу, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки [PERSON] пенсійного фонду України у м. Бровари Київської області, а також позивач не послався при цьому на письмові докази якими б підтверджувалося правомірність визначення ним особисто указаних сум. У зв'язку з наведеним, суд вважає необхідними зобов'язати [PERSON] ПФУ здійснити з 01 травня 2007 року перерахунок пенсії позивача у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, а також доплати йому з 01 травня 2007 року по 1 квітня 2010 року невиплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат. Відповідно ч.1. З ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4) витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наданих позивачем акту приймання-передачі послуг від 15 жовтня 2009 року, квитанції № 55412479/57421062/153349316/686 від 15 жовтня 2009 року, рахунку за №1226 від 15 жовтня 2009 року вбачається, що сума в розмірі 500 грн. була сплачена за консультативно-правові послуги при поданні адміністративного позову внаслідок порушення перерахунку пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не за подання позовної заяви в цивільному судочинстві, тому за таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Також суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині проведення перерахунку основної та додаткової пенсії згідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідні виплати в подальшому, оскільки відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Outcome: partial