Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

21.04.2010р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що народилася у 1941 році і, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", відноситься до цієї категорії громадян та має право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Ст. 54 ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлений у розмірі 498,00 грн. Відповідач доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком їй не нараховував. У цей період вона отримувала доплату до пенсії у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року. Просить суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачене підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за 2009 рік і 3 місяці 2010 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає, подали письмові заперечення в яких зокрема зазначають, що ст.6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни» №2195 від 18.11.2004р. передбачено, що дітям війни пенсії, або щомісячне грошове утримання, або соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30% від мінімальної пенсії за віком. З 22.05.2008р. позивачу виплачується підвищення до пенсії у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Постанови КМУ №530 від 28.05.2008р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Також відповідач зазначає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Положення „Про Пенсійний Фонд України" передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, отже, відповідач не мав права використовувати кошти Фонду не за цільовим призначенням. Представник відповідача посилається також на невизначеність розміру пенсії, з якої слід розраховувати підвищення, оскільки вважає, що згідно зі статтею 28 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначений цим законом мінімальний розмір пенсії застосовується тільки для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього Закону. Представник також зазначає, що законом не визначено механізм розрахунку підвищення пенсії у розмірі 30%, не визначено яким органом, за який рахунок та з яких джерел має виплачуватися пенсія, в якому процедурному порядку здійснювати призначення і виплату пенсії. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи надані в справі докази, суд дійшов висновку про наступне. Позивач є пенсіонером та має статус дитини війни, що підтверджується наявним у неї посвідченням та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195, який набрав чинності 01.01.06 року, дітям війни пенсія підвищується на 30 % мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відсутність коштів на виплату грошової допомоги не позбавляє осіб, яким вона повинна виплачуватись, права на таку допомогу. Законом «Про соціальний захист дітей війни» не передбачено обмеження таких виплат наявністю певних коштів чи фінансування. Ст. 54 ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року (498,00 грн.). Ст. 52 ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність затверджений у наступному розмірі: з 1 січня - 695 гривень. Як вбачається з наданих відповідачем довідок за 2009-2010рр. позивачу нараховувалася доплата до пенсії у розмірі 49,80 грн. (10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), відповідно до відповідно до Постанови КМУ №530 від 28.05.2008р. «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Таким чином, відповідач повинен був провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону №2195 у такому розмірі: *з 01 лютого по 31 грудня 2009р = ( 498 грн. х 30 %) х 9= 149,40 х 11 міс.= 1643,40 грн.; *з 01 січня по 31 березня 2010 р. = ( 695 грн. х 30 %) х 3 міс.= 208,50 х 3 міс.= 625,50 грн.; Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, що стало причиною звернення позивача до суду. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись па відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону №2195. Крім того, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005р., що є частиною національного законодавства, органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Заперечення щодо невизначеності органу виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім ПФУ, законодавством не визначено. Щодо невизначеності механізму, джерел та процедури виплати, то це не є підставою для невиконання Закону. Крім того, після ухвалення рішення судом нарахування і виплата має проводитися в порядку, визначеному законодавством для виконання судових рішень. Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Outcome: approved