Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майнового права. Під час судового засідання представник позивача подала позовну заяву зі змінами відповідно до якої внесла зміни до предмета позову. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 18 березня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, які були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «З» та погрібу літ. «Гг», що розташовані за адресою м. Кіровоград, вул. Делегатська, 49 та земельної ділянку 0,0452 га в межах згідно з планом, яка розташована в м. Кіровограді, на вул. Делегатській, 49. Зазначає, що на виконання умов договору сплатила відповідачу обумовлену в договорі суму коштів та отримала від неї правовстановлюючі документи на відчужене майно. Згідно умов договору відповідач зобов'язувалась посвідчити вказаний договір нотаріально після того, як збере всі необхідні документи. Після спливу вказаного строку на письмову пропозицію позивача посвідчити договір нотаріально відповідач відповіла відмовою. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «З» та погріб літ. «Гг», що розташовані за адресою м. Кіровоград, вул. Делегатська, 49 та земельну ділянку площею 0,0452 га в межах згідно з планом, яка розташована в м. Кіровограді, на вул. Делегатській, 49. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено вказаний договір купівлі-продажу, На виконання умов договору позивач сплатила відповідачеві обумовлену договором суму та прийняла вказані об'єкти у володіння. Відповідач безпідставно ухиляється від посвідчення договору нотаріально, тому посилалася на ст. 220 ЦК України та просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно 18 березня 2010 року між відповідачем та позивачем було укладено вказаний договір купівлі-продажу. На час укладення договору відповідач не знала, що існують перешкоди для нотаріального посвідчення договору. Зазначила, що в даний час відповідач сама має намір ввести незавершений будівництвом будинок в експлуатацію. Не заперечувала проти того, що до підписання договору позивач з нею повністю розрахувалася та отримала від неї правовстановлюючи документи на відчужені об'єкти. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу будівельних матеріалів, які були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «З» та погріб літ. «Гг», що розташовані за адресою м. Кіровоград, вул. Делегатська, 49 та земельної ділянки площею 0,0452 га в межах згідно з планом, яка розташована в м. Кіровограді, на вул. Делегатській, 49. Вказане майно належало Відповідачці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 16 січня 2009 року та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 червня 2010 року, серія ЯИ № 565686. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, фактично умови договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем були виконані в повному обсязі, а саме позивач передала відповідачу за відчужуване майно суму, обумовлену договором та прийняв вказане майно. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. З ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.2 п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. В той же час. ч. З зазначеної норми встановлює, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливості, а також чи немає інших підстав нікчемності такого правочину. Таким чином, зазначена норма встановлює, що за наявності всіх вище перелічених підстав суд може визнати правочин не посвідчений нотаріально дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України для визнання судом договору, не посвідченого нотаріально, дійсним необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: досягнення сторонами договору згоди щодо всіх істотних умов договору, підтвердження такої домовленості письмовими доказами, повне або часткове виконання договору сторонами та ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору. Домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем (предмет договору, його ціна) підтверджена письмовим текстом самого договору, виконання умов договору та поясненнями представника відповідача. З зазначеного вище вбачається, що в даному випадку наявні всі необхідні умови для визнання договору купівлі-продажу дійсним, тому суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем дійсним. Згідно ч. З ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved