Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачки шкоду, заподіяну останньою через допущення нестачі товарно-матеріальних цінностей в сумі 3895 грн.72 коп., а також через застосування до нього фінансової санкцій в сумі 1125 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову Новолабунське сільське споживче товариства (далі - ССТ) вказувало, що [PERSON] працювала продавцем магазину № 11 в с. Коханівка, з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 21 січня 2009 року у магазині де працювала відповідачка проведено ревізію, за результатами якої виявлено нестачу цінностей в сумі 6291 грн. 66 коп. Цього ж дня [PERSON] визнала свою вину у виникненні нестачі про що написала розписку, а 29.04.2009 року подала заяву про зарахування в рахунок погашення нестачі невиплаченої ССТ для неї заробітної плати, що й було зроблено, після чого залишилось несплаченою сума нестачі 3895 грн. 72 коп. Крім цього [PERSON] 14 січня 2009 року під час роботи в магазині вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 155-1 КУпАП, а саме не забезпечила відповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків, за що її було 4 лютого 2009 року постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності. У звязку з цим порушенням до ССТ застосована фінансова санкція в сумі 1125 грн., яку на думку позивача має відшкодувати відповідачка. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з позовом вимоги якого змінила, та просила стягнути з ССТ на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26.02.2009 року по час постановлення судом рішення, моральну шкоду 2000 грн., повернути для неї зайво стягненні відповідачем в рахунок погашення нестачі кошти в сумі 2395 грн. 94 коп. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 26 лютого 2009 року її було звільнено з посади продавця магазину у відповідності до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіри. При звільненні з роботи відповідач не провів з нею розрахунок, не виплатив заробітну плату, під тиском працівників ССТ вона внесла в рахунок погашення нестачі нарахований для неї заробіток в загальній сумі 2395 грн.94 коп. Такі дії відповідача вважає неправомірними, які завдали для неї моральної шкоди. В судовому засіданні представник ССТ свій позов підтримала, позов [PERSON] не визнала, пояснила, що у магазині де працювала відповідачка була виявлена нестача, в якій [PERSON] визнала свою вину, дала письмове зобовязання про її погашення до 1.02.2009 року, однак його не виконала, тому 26.02.2009 року її було звільнено з роботи. На той час ССТ мало заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі, але остання просила спочатку усно, а потім подала з цього приводу письмову заяву про погашення нестачі невиплаченою для неї заробітною платою, що й було зроблено. Тому вважає, що ССТ не повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, та повертати для [PERSON] утриману в рахунок погашення нестачі заробітну плату. [PERSON] позов ССТ не визнала, свій позов підтримала, пояснила, що у магазині № 11 в с. Коханівка де вона працювала продавцем 21.01.2009 року була виявлена нестача, з розміром якої вона зараз не згідна, так як не враховано порчу картоплі, інших продуктів, яка сталася з вини відповідача. Також зазначила, що договір про повну матеріальну відповідальність вона не підписувала, тому не повинна нести відповідальність як за нестачу товарно-матеріальних цінностей, так і по відшкодуванню фінансової санкції застосованої до ССТ. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов ССТ слід задовольнити частково, а в позові [PERSON] необхідно відмовити. Встановлено, що [PERSON] 26.04.2005 року стала працювати продавцем бару № 10 в с. Коханівка Новолабунського ССТ, а 22 листопада 2006 року її фактично переведено на посаду завідуючої магазином № 11 цього ж села, про що свідчать дані розпорядження голови правління ССТ № 32 від 22.11.2006 року. В цей же день з [PERSON] укладено як із завідуючою магазином № 11 договір про повну матеріальну відповідальність, згідно умов якого у випадку виявлення нестачі переданих для відповідачки під звіт товарно-матеріальних цінностей з її вини вона зобовязується відшкодувати нестачу коштів та вартість відсутніх або зіпсованих матеріалів. Факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність підтверджується, наявністю його ксерокопії, на якій вказано, що перший екземпляр договору отримала [PERSON], даними журналу реєстрації договорів матеріально-відповідальних осіб по ССТ, в якому на сторінці 21 є запис про реєстрацію цього договору 22.11.2006 року за № 10, а також поясненнями представника ССТ, голови правління [PERSON], показаннями свідка [PERSON], які вказували, що з [PERSON] укладався спірний договір, і його перший екземпляр для неї було помилково вручено. На думку суду наведені докази є обєктивними і переконливо вказують на підписання та укладення між ССТ та [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність 22.11.2006 року. В той же час заперечення [PERSON] про фальсифікацію цього договору ніякими доказами не підтверджені. 21.01.2009 року у магазині де працювала [PERSON] проведено ревізію товарно-матеріальних цінностей під час якої виявлено нестачу в сумі 6291 грн. 66 коп., про що свідчать дані акту ревізії цінностей від вказаної дати. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що при проведені ревізії не враховувалась порча картоплі, інших продуктів. Як не заперечила відповідачка, вона під час роботи офіційно не зверталась і своєчасно не ставила питання про наявність порчі названих речей, а тому наявність такого факту [PERSON] не довела належними доказами. Суд вважає, що нестача виникла з вини відповідачки за позовом ССТ, про що перш за все свідчить зміст розписки [PERSON] від 21.01.2009 року, де вона визнавала наявність боргу в сумі 6300 грн., зміст заяви від 29.04.2009 року в якій [PERSON] просила внести за нестачу належні їй гроші, якими були суми невиплаченої для неї заробітної плати. Таким чином відповідно до ст. 130, пункту 1 частини 1 ст. 134 КЗпП України з [PERSON] підлягає стягненню на користь ССТ залишок суми нестачі товарно-матеріальних цінностей виявленої при ревізії 21.01.2009 року. [PERSON] 14 січня 2009 року під час роботи в магазині вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 155-1 КУпАП, а саме не забезпечила відповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків, за що її було 4 лютого 2009 року постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності. У звязку з цим порушенням до ССТ податковою інспекцією застосована фінансова санкція в сумі 1125 грн. Дані обставини сторонами не заперечуються. Статтею 134 КЗпП України не передбачено, що через застосування до підприємства фінансової санкції через неправомірні дії працівника, останній повинен нести повну матеріальну відповідальність. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Тому на думку суду [PERSON] за стягнення з ССТ фінансової санкції повинна нести матеріальну відповідальність лише в межах її середнього місячного заробітку, розмір якого станом на січень 2009 року становив 605 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] виходячи із наступного. Установлено, що позивачку за цим позовом звільнено з роботи 26.02.2009 року, коли вона не виконала свого обовязку по добровільному погашенню нестачі, виявленої при ревізії 21.01.2009 року. На день звільнення відповідач мав суму заборгованості по невиплаті заробітної плати в розмірі 1236 грн.29 грн., яку як доведено в ході судового розгляду позивачка просила віднести на погашення нестачі. В квітні 2009 року ССТ після перевірки проведеної інспекцією праці донарахувало для [PERSON] заробітну плату, яку товариство недоплачувало за період її роботи в загальній сумі 1224 грн.51 коп. За заявою [PERSON] від 29.04.2009 року названі суми заборгованості по заробітній платі були зараховані ССТ як часткове погашення нестачі товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом невиплата для [PERSON] заборгованості по заробітній платі в день звільнення була повязана з тим, що позивачка допустила нестачу товарно-матеріальних цінностей і мало місце її звернення до ССТ про зарахування невиплаченого заробітку в рахунок погашення нестачі, тому вини відповідача у затримці проведення розрахунку при звільненні [PERSON] не має, і ССТ не повинно нести за це відповідальність. Таким чином [PERSON] є відповідальною за завдану для ССТ шкоду, заподіяну нею допущенням нестачі товарно-матеріальних цінностей, та сплатою фінансових санкцій. Розмір такої шкоди з урахуванням утриманого заробітку [PERSON] становить 3895 грн.72 коп. за нестачу, та 605 грн. за сплату фінансової санкції, а всього 4500 грн. 72 коп. Відповідно до ч.2 ст. 137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Так як у [PERSON] на утриманні знаходиться четверо неповнолітніх та малолітніх дітей, вона є непрацюючою,тому суд вважає за можливе зменшити розмір покриття шкоди до 3000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial