Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій протиправними, зобов"язання здійснити перерахунок та виплатити кошти, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися йому, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Але такі виплати відповідачами не проводяться, на підставі чого він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить зобов"язати відповідачів провести перерахунок вищевказаних виплат за період 2007-2009 років та виплатити суму в розмірі 7.667 грн. 50 коп., а також зобов"язати відповідачів призначити йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог діючого законодавства. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зобов"язати відповідачів провести перерахунок вищевказаних виплат за період 2007-2009 років та виплатити суму в розмірі 7.667 грн. 50 коп., а також зобов"язати відповідачів призначити йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог діючого законодавства. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свої письмові пояснення щодо позову, в яких просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача Київського міського центру - в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свої письмові пояснення щодо позову, в яких просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено при розгляді справи, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ. [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується копіями посвідчень, наявними в матеріалах справи та не заперечується відповідачами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення встановлена в таких розмірах: - інвалідам 1 та 2 групи пять мінімальних заробітних плат; - інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам чотири мінімальні заробітні плати; - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії пять мінімальних заробітних плат; - 3 категорії три мінімальні заробітні плати; - кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків три мінімальні заробітні плати; - евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей три мінімальні заробітні плати. Однак на підставі ст. 117 Конституції України та ст. 62, 67 вищевказаного Закону Кабінет Міністрів України видав постанову від 12.07.2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановив наступні розміри щорічної допомоги на оздоровлення: - інвалідам 1 та 2 групи 120 грн.; - учасникам ліквідації 2 категорії 100 грн.; - інвалідам 3 групи 90 грн.; - учасникам ліквідації 3 категорії, кожній дитині, яка втратила одного з батьків, евакуйованим у 1986 році, включаючи дітей 75 грн. Тобто позивачу [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щорічна допомога на оздоровлення за 2007-2009 роки була виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, якою розмір щорічної допомоги на оздоровлення був зменшений у порівнянні з Законом, який регулює дані правовідносини. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 62 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. В ч. 1 ст. 67 вищевказаного Закону зазначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Тобто Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Кабінет Міністрів України не уповноважено зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, в тому числі змінювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення, визначений ст. 48 даного Закону, а надано право на розяснення цього Закону. Суд не бере до уваги доводи відповідачів, викладені в письмових запереченнях, про те, що встановлення конкретних (зменшених) сум компенсацій і допомоги, допомоги на оздоровлення Кабінетом Міністрів України є виконанням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказані дії Кабінету Міністрів України не сприяють реалізації встановлених Законом прав і гарантій, а змінюють та корегують встановлені цим законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим порушують норми Закону, оскільки в ст. 71 чітко встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які приймаються Верховною Радою України. Судом також застосовується принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини. Слід зазначити, що Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 року регулює відносини, що виникають у зв′язку з обов′язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинства та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числі заяв до Європейського Суду з прав людини проти України. Так, статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права. Тому судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що відсутні фінансові можливості бюджетних асигнувань з наступних підстав. Так, судом приймаються до уваги рішення Європейського Суду з прав людини, що були прийняті по справах Кечко проти України, Бурдов проти Росії, справа про принцип юридичної визначеності. Верховний Суд України в своєму листі від липня 2006 року № 1-5\\400 акцентує увагу на тому, що реалізація особою права, що пов′язане з отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов′язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Визначаючи період, з якого необхідно провести перерахунок пенсії, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, суд вважає, що перерахунок позивачу повинен бути проведений за період з 2007 по 2009 роки включно. Що стосується вимог позивача [PERSON] щодо зобов"язання відповідачів призначити йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог діючого законодавства в майбутньому, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки це право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення ще не було порушено відповідачами, а тому відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України не може бути вирішено в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн., інші судові витрати суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial