Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1971 року, рішенням Кіцманського районного суду від 11 травня 2002 року шлюб між ними розірвано. Вона тривалий час перебувала за межами України, у зв»язку з чим про факт розірвання шлюбу їй стало відомо тільки у вересні 2007 року. 11 вересня 2007 року нею отримано в Кіцманському районному суді рішення про розірвання шлюбу, а також отримано у РАЦСі свідоцтво про розірвання шлюбу. Вказує на те, що за час спільного проживання з відповідачем вони за спільні кошти та працю побудували житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в смт. Лужани, вул. Першотравнева, 33 Кіцманського району Чернівецької області, вартість якого становить 621430 грн.. Вважає, що їх частки з відповідачем повинні бути рівними і в грошовому виразі складатимуть по 310715 грн.. Також зазначає, що вона іншого житла не має, тому бажає мати житло в натурі, а саме, щоб їй виділили по варіанту 3 висновку № 07/37 будівельно-технічного дослідження квартиру І, що становить 50/100 ідеальних часток на загальну суму 312104 грн., визнавши за нею право власності на вказані будівлі, а відповідачу виділити по цьому ж варіанту квартиру 2, що становить 50/100 ідеальних часток на загальну суму 309326 грн., визнавши за ним право власності на вказані будівлі. Також просить стягнути на її користь 3121,04 грн. сплаченого судового збору, 30 грн. - витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 644,74 грн. за виготовлення кошторису, а всього 3795,78 грн.. В судовому засіданні представник позивачки доповнив позовні вимоги і просить визнати таким, що втратило чинність свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31 липня 2003 року, серія САА № 332258, що видане на ім'я [PERSON] на житловий будинок літ. А по вул. Першотравневій, 33, смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, загальною площею 189,10 кв.м, житловою площею 107,70 кв.м, що зареєстроване 31 липня 2003 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 2084748, а також в реєстровій книзі № 6, стор. 124, реєстровий № 1243. В процесі розгляду справи представник позивачки змінив позовні вимоги відповідно до висновку судово-будівельної експертизи № 49 від 05 лютого 2010 року, вважаючи найбільш прийнятним II варіант розподілу. Згідно вказаного варіанту просить поділити спільне майно, визнавши за позивачкою право власності на частину № 1 будівель по вул. Першотравневій, 33, смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, загальною вартістю 96941 грн., що становить 49/100 ідеальних часток в будівлях. За відповідачем просить визнати право власності на частину № 2 вказаних будівель, загальною вартістю 101279 грн., що становить 51/100 ідеальних часток в будівлях. Представник позивачки в судовому засіданні доповнені та змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позивачка [PERSON] в 2000 році без згоди чоловіка виїхала за кордон і забрала з хати всі речі. Перебуваючи за кордоном, вона йому не телефонувала, нічого не передавала. Ні з її боку, ні з боку сина не було ніякої допомоги, будинок будував він сам, за власні кошти, оскільки служив за кордоном, приїжджав у відпустку і будував. Розпочав будівництво в 1982 році, а закінчив в 2003 році. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на своє ім»я він отримав в 2003 році. В 2002 році він розлучився, а в 2003 році отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. Також посилається на те, що позивачка [PERSON] періодично приїжджала в Україну, зокрема, на святкування Пасхи у період з 2004 по 2007 роки, а також при подачі та оформленні пенсії весною 2004 року і тому достеменно знала, що шлюб розірвано і вона ніяких шлюбних відносин з відповідачем не має. Отже, у 2002-2003 роки у неї виникло право для захисту свого права та інтересу, однак звернулася до суду вона тільки в 2007 році, а тому вважає, що позивачкою пропущено строк звернення з позовною заявою до суду і просить застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв на час виникнення між сторонами правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в, зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1971 року. Рішенням Кіцманського районного суду від 11 травня 2002 року шлюб між ними розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 152 від 11 липня 2003 року. 14 вересня 2007 року позивачка [PERSON] отримала в органах РАЦСу свідоцтво про розірвання шлюбу, а тому відповідно до Прикінцевих положень СК України та ст. 44 КпШС шлюб між ними вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах РАЦСу, тобто 11 липня 2003 року. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. і Також встановлено, що під час шлюбу на підставі рішення виконкому Лужанської селищної ради [PERSON] було передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку по вул. Першотравневій, 33 в смт. Лужани Кіцманського району. На відведеній земельній ділянці подружжя [PERSON] та [PERSON] спільно побудували житловий будинок з господарськими будівлями, а 31 липня 2003 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, житловий будинок, 1999 року побудови, загальною площею 189,10 кв.м, житловою площею 107,70 кв.м. Вищенаведене підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні, рішенням Кіцманського районного суду від 11 травня 2002 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії 1-МИ № 015230 від 11 липня 2003 року, довідкою Лужанської селищної ради № 525 від 17 жовтня 2007 року, інвентарною справою, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії САА № 332258 від 31 липня 2003 року та рішенням виконкому Лужанської селищної ради № 113/7 від 09 липня 2003 року про оформлення права власності на житловий будинок по вул. Перштотравневій, 33 в смт. Лужани Кіцманського району. Як вбачається з показань свідка [PERSON], подружжя [PERSON] та [PERSON] разом працювали за кордоном, після повернення з-за кордону розпочали будівництво житлового будинку. Позивачка привозила товар, вони цей товар продавали, збирали гроші і будували будинок. Як стверджував в судовому засіданні свідок [PERSON], його дочка з зятем [PERSON] перейшли проживати у житловий будинок по вул. Першотравневій, 33 в смт. Лужани після весілля, у серпні 1994 року. Вони закінчили каналізацію, ванну, зробили огорожу, браму, поштукатурили будинок. За роботу розраховувався їх зять [PERSON]. Показання вказаних свідків також узгоджуються з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили в судовому засіданні, що житловий будинок по вул. Першотравневій, 33 в смт. Лужани Кіцманського району батьки почали будувати в 1982 році, коли вони разом з сім»єю поїхали за кордон. Закінчилось будівництво в 1993 році, вони одружилися і перейшли жити в цей будинок. З 1994 року вони поштукатурили будинок, огородили, завершили ванну, туалет. З 1995 по 2000 роки [PERSON] поміняв двері - всі роботи він зробив за власні кошти. Батько проживав разом з матір»ю в своєму будинку по вул. М.Тореза в смт. Лужани. У цих роботах матеріально участі він не приймав. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Першотравневій, 33 в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, був побудований за час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до вимог ст. 22 КпІПС України є спільною сумісною власністю подружжя, і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А посилання відповідача на те, що спірний будинок він будував сам за власні кошти і цей будинок є його власністю, спростовуються вищезазначеними доказами. З огляду на викладене підлягає скасуванню Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31 липня 2003 року, серія САА № 332258, що видане на ім'я [PERSON] на житловий будинок літ. А по вул. Першотравневій, 33, смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області, що зареєстроване 31 липня 2003 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 2084748, а також в реєстровій книзі № 6, стор. 124, реєстровий № 1243. Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України (ст.ст. 71, 76 в редакції 1963 року) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Згідно розясень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72СК). Твердження відповідача та його представника про те, що за заявленою вимогою минув термін позовної давності для захисту порушеного права, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка не знала про рішення Кіцманського районного суду, яким було розірвано шлюб між нею та відповідачем, оскільки на той час перебувала за кордоном, також нічого їй не було відомо про отримання [PERSON] свідоцтва про розірвання шлюбу та оформлення права власності на житловий будинок. Наведені обставини підтверджуються показаннями свідків та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що кожен раз, коли позивачка приїжджала з-за кордону, вона спілкувалася з нею, однак розмови про розлучення в них не було. Позивачка знала, що у чоловіка є стосунки з іншими жінками, однак про те, що він розірвав з нею шлюб вона не знала. Свідок [PERSON] також підтвердив, що про розірвання шлюбу між сторонами в 2007 році йому повідомила дочка [PERSON]. [PERSON], з яким вони свати, жодного разу при зустрічі не повідомляв йому про те, що він розлучився з позивачкою. Як вбачається з показань свідків [PERSON] та [PERSON], ще в 2004 році ходили чутки, що [PERSON] розвівся з позивачкою. Однак коли вони запитали його про це, він сказав, що це плітки. Коли мама в 2004 році приїхала додому, вони їй повідомили про ці чутки, вона запитала у чоловіка чи це є правда, однак він почав заперечувати, що це неправда і не було підстав йому не вірити. В 2007 році, весною, коли була створена комісія і прийшли до хати описувати майно, вони подзвонили мамі, щоб вона приїхала, позивачка приїхала і тільки тоді вона отримала рішення суду та свідоцтво про розірвання шлюбу. Батько розвівся з матір»ю, потім здав будинок в експлуатацію, щоб мати на нього не претендувала, а у мами іншого житла немає, оскільки він виписав її з будинку, де вони разом проживали. Показання вказаних свідків узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, як видно з матеріалів справи, позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про розірвання шлюбу в органах РАЦСу 14 вересня 2007 року, 12 вересня 2007 року виконком Лужанської селищної ради рішенням № 354/17 надав згоду на розподіл майна подружжя [PERSON], що знаходиться по вул. Першотравневій, 33 та [PERSON] в смт.Лужани. Свідки [PERSON]В та [PERSON], які були допитані судом за клопотанням відповідача, не підтвердили доводів відповідача про те, що позивачці [PERSON] було відомо про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] до вересня 2007 року. Навпаки, вони пояснили, що про розірвання шлюбу між сторонами їм було відомо тільки зі слів відповідача, однак при зустрічі з позивачкою на тему розлучення вони не говорили. Також суд вважає, що оформлення позивачкою пенсії в квітні 2004 року та показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є безспірними та переконливими доказами на підтвердження заперечень відповідача [PERSON] щодо заявлених позовних вимог та застосування у даному спорі строку позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з часу, коли позивачка [PERSON] дізналася про порушення свого права, а саме, коли вона отримала в органах РАЦСу свідоцтво про розірвання шлюбу та довідалася про, що відповідач позбавив її житла, а саме, оформив право власності на спірний житловий будинок. До вересня 2007 року вона не мала підстав вважати, що порушено її право у спільній власності подружжя, оскільки вони з [PERSON] разом за спільні кошти побудували житловий будинок по вул. Першотравневій, 33 в смт.Лужани Кіцманського району, потім за спільною згодою в 1994 році було вирішено, що в будинку будуть проживати син з невісткою, які з того часу і по даний час проживають в спірному будинку і протягом цих років жодних питань щодо порушення цього режиму не ставилося. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 49 від 05 лютого 2010 року дійсна вартість житлового будинку і господарських споруд по вул. Першотравневій, 33 в смт.Лужани Кіцманського району складає 198220 грн.. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи наведене, доля кожного з подружжя, виходячи з рівності їх часток, становить 99110 грн.. При розподілі житлового будинку з господарськими будівлями суд застосовує II варіант поділу згідно висновку № 49 судової будівельно-технічної експертизи, який найбільш прийнятний при даних обставинах справи та є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін у будинковолодінні. Отже, суд вважає, що [PERSON] слід виділити квартиру № 1 будівель, а саме: приміщення в житловому будинку літ. А: коридор Пд. - 1 площею 17,30 кв.м вартістю 10282 грн., комора Пд.-2 площею 5,60 кв.м - 3328 грн., котельня Пд.- 3 площею 7,90 кв.м - 4695 грн., коридор Пд.-5 площею 5,50 кв.м - 3269 грн., коридор Пд.-б площею 6,50 кв.м - 3863 грн., комора Пд.-7 площею 8,0 кв.м - 4755 грн., комора Пд. - 8 площею 1,10 кв.м - 654 грн., 1/2 коридору 1-1 площею 9,25кв.м - 5497 грн., кухня 1-2 площею 11,20 кв.м - 6658 грн., комора 1-3 площею 1,60 кв.м - 951 грн., ванна 1-4 площею 2,70 кв.м - 1605 грн., вбиральня 1-5 площею 1,20 кв.м - 713 грн., коридор 1-6 площею 7,50 кв.м - 4457 грн., кімната 1-7 площею 12,60 кв.м - 7489 грн., кімната 1-8 площею 17,10 кв.м - 10163 грн., кімната 1-9 площею 21,40 кв.м - 12719; а також 1/2 вбиральні літ. Б - 778 грн., 1/2 вигрібної ями III - 4757 грн., 1/2 замощення літ.б - 595 грн., 1/2 воріт з хвірткою № 1 - 1388 грн., 1/2 огорожі № 2,3,4- 8325, - а всього майна на загальну суму 96941 грн., що становить 49/100 ідеальних часток в будівлях, визнавши за нею право власності на вказані будівлі. [PERSON] підлягає виділенню по варіанту II квартира 2, а саме: приміщення в житловому будинку літ. А: гараж Пд. - 4 площею 37,10 кв.м - 22050 грн., 1/2 коридору 1-1 площею 9,25 кв.м - 5497 грн., коридор 1-10 площею 18,50 кв.м - 10994 грн., кімната 1-11 площею 17,90 кв.м - 10640 грн., коридор 1-12 площею 7,70 кв.м - 4576 грн., кухня 1-13 площею 12,50 кв.м - 7430 грн., кімната 1-14 площею 36,40 кв.м - 21634 грн., лоджія 1-15 площею 3,40 кв.м - 2021 грн., балкон 1-16 площею 1,0 кв.м - 594 грн.; а також 1/2 вбиральні літ. Б - 778 грн., У2 вигрібної ями III - 4757 грн., 1/2 замощення літ.б -595 грн., 1/2 воріт з хвірткою №1 - 1388 грн., 1/2 огорожі № 2, 3, 4 - 8325 грн., -а всього майна на загальну суму 101279 грн., що становить 51/100 ідеальних часток в будівлях, визнавши за ним право власності на вказані будівлі. З матеріалів справи вбачається, що позивачка понесла витрати на оплату судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 28, 29, 71, 76 КпШС України, що діяв до 01 січня 2004 року, ст.ст. 257, 261 ЦК України, п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,

Outcome: approved