Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

31 березня 2010 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом в порядку цивільного судочинства до відповідачів [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області про перерахунок та стягнення коштів. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання якого пов»язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Вважає, що відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право як інвалід 2 групи на одержання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Протягом 2004-2009 років таку допомогу було виплачено не в повному обсязі, всього 533 грн. 40 коп. Відповідно до вищевказаного Закону йому повинні були сплатити за період з 2004 року по 2009 рік включно 12025 грн. замість виплачених 533 грн. 40 коп. за весь період. Таким чином, недоплачена різниця складає 12025 грн. - 533 грн. 40 коп. = 11491 грн. 60 коп. Також вказував, що в порушення вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не отримав одноразову компенсацію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Інвалідам 1 групи виплачується компенсація в розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Інвалідам 2 групи виплачується компенсація в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Загальна сума до сплати має скласти 45 мінімальних заробітних плат за 2 групу інвалідності, тобто 869 х 45 =39105 грн. Однак вказана сума компенсації йому не виплачена і безпідставно відмовлено у нарахуванні і виплаті цієї суми. З зазначених питань [PERSON] звертався до відповідача з письмовими заявами, але отримав відмову. Крім того, позивачу не виплачено одноразову щорічну допомогу до 5 травня, яка передбачена ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». За цим Законом інвалідам 2 групи повинно виплачуватись 8 мінімальних пенсій за віком. За 2009 рік, як інваліду війни 2 групи, в квітні 2009 року йому було сплачено 430 грн. [PERSON] необхідно було виплатити за 2009 рік (8 х 498) = 3984 грн. Таким чином, позивачу не доплачено 3984 - 430 = 3554 грн. В позовній заяві просив суд визнати неправомірними дії та відмови [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області по здійсненню перерахунку та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації за інвалідність, та щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік. Просив також визнати за ним право на перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за інвалідність в розмірах, що визначені ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічної допомоги до 5 травня за 2009 рік. Просив суд [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та Центр по нарахуванню та здійсненню виплат в Полтавській області зробити перерахунок та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 11491 грн. 60 коп. за період 2004-2009 років, одноразову компенсацію, як інваліду 2 групи в сумі 39105 грн. та щорічну допомогу до 5 травня в сумі 3554 грн. за 2009 рік. Просив також зобовязати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області вчинити дії по контролю за нарахуванням та виплатою [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради нарахованих йому сум. В судовому засіданні позивач [PERSON], адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Представник [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON] з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області в судове засідання не з»явилась, але надала суду письмові заперечення, в яких просила слухати справу у її відсутності. В задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.04.2010 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради. Представник [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради в судове засідання не з»явився, але надав суду лист, в якому просив слухати справу у його відсутності. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.05.2010 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] Пенсійного фонду України в Октябрському районі м.Полтави. Представник [PERSON] Пенсійного фонду України в Октябрському районі м.Полтави в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є розписка про вручення судової повістки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області, представника [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради та представника [PERSON] Пенсійного фонду України в Октябрському районі м.Полтави. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] М.1., думку адвоката [PERSON], представника [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії згідно посвідчення серії А № 015012 від 19.03.1993 року, є інвалідом 2 групи згідно посвідчення серії Б №464837 від 03.11.2003 року (а.с.13,14). Також встановлено, що позивач [PERSON] М.1. є ветераном війни та має право пільги, встановлені інвалідам війни згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту». Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Статтю 13 Закону доповнено частиною п'ятою згідно із Законом України від 25.12.98 р. N 367-XIV. Статтею 17-1 зазначеного Закону України встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Як встановлено судом, за період 2009 року позивачу [PERSON] М.1. всупереч норм Закону було виплачено таку грошову допомогу в розмірі 430 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 18 березня 2009 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань". Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином, пріоритетним є застосування норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанови Кабінету Міністрів України. Тому суд приходить до висновку про необхідність зобовязання [PERSON] парці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради провести нарахування [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням поведених виплат. При вирішенні справи суд виходить з того, що позивач має право на отримання коштів згідно Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» і не може бути поставлений у залежність від бюджетних асигнувань. Також судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідачем на виконання вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірах: за 2004 рік - 26,70 грн., за 2005 рік - 26,70 грн., за 2006 рік - 120 грн., за 2007 рік - 120 грн., за 2008 рік - 120 грн., за 2009 рік - 120 грн. А всього було сплачено позивачу 533,40 грн. Допомога за 2004 рік позивачу виплачена в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. N 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а за 2005-2009 роки така допомога виплачена в розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи - п'ять мінімальних заробітних плат. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що на час виплати позивачу зазначеної допомоги в 2004-2005 роках відповідач мав би застосовувати норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та здійснювати виплату в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Дію абзацу четвертого частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-ІУ та зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-У. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, такі зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Тому суд приходить до висновку, що з 22.05.2008 року (часу ухвалення рішення Конституційного суду України) відповідачі мали застосовувати норми ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР, щодо розміру виплат щорічної допомога на оздоровлення виходячи з мінімальних заробітних плат. За таких обставин суд приходить до висновку, що призначення та виплата позивачу [PERSON] протягом 2008-2009 років щорічної допомоги на оздоровлення інваліду 2 групи, в сумі 120 грн. є таким, що здійснене з порушенням вимог ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині не виплати такої допомоги в розмірі виходячи з розміру п»яти мінімальних заробітних плат. На 2006 рік дію абзацу четвертого частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-1У, на час проведення позивачу такої виплати в 2006 році норма не визнавалася неконституційною. Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, є безпідставним та таким, що суперечить Конституції України зупинення на 2006 рік дії абзацу четвертого частини четвертої статті 48 «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-1V. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо виплати такої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік суд виходить з наступного. Як встановлено судом, таку допомогу позивачу в 2007 році було виплачено в розмірі 120 грн., що не відповідає вимогам ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положенням ст.22, 64 Конституції України. Частиною 1 статті 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що позивачу не виплачувалась одноразова компенсація за інвалідність ні на підприємстві, де він працював (а.с.50), ні в [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної в м.Полтаві ради, де він перебував на обліку (а.с.47, 57), ні в [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради (а.с.58), де [PERSON] перебуває на обліку на даний час. Тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 869 х 45 = 39105 грн. Суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо відмови у виплаті [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, що передбачені ст. 48 закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2004-2009 роки, а також щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік. Також необхідно зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради провести нарахування [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на момент виплати, за 2004- 2009 в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та провести відповідні виплати з урахуванням проведених виплат. Необхідно зобовязати [PERSON] праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради провести нарахування [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням поведених виплат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved