Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-12 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 06 серпня 2004 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді: 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Кірова №88, де 1/3 частину вищезазначеного будинку вона прийняла по закону після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 21.07.1991р. Ще за життя [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно [PERSON] позивачу по справі. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, через ту обставину, що відсутній право встановлювальний документ на будинок. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на вищезазначений спадковий будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі. Представник третьої особи - Ізмаїльського МБТІ [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції закону 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] помер 21 липня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Каланчатської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, від 26.04.2010 року; серія І-ЖД № 221983. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], та на момент смерті чоловіка проживала разом з ним, що підтверджується довідкою виданою сільською радою с. Каланчак від 21.04.2010р. за №477. Спадкодавець [PERSON], померла 06 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Каланчатською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області від 06.08.2004 року, серія І-ЖД № 389194. 16 січня 2001 року [PERSON] склала заповіт посвідчений, приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON], заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2447, яким, заповідала усе належне їй майно [PERSON], позивачу по справі. Позивач прийняв спадщину, адже своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори № 1015/01-14 від 20.05.2010 року. Отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості оскільки будинок в установленому законом порядку не був оформлений і зареєстрований. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved