Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-01 00:00:00

30 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2007- 2009 роки в сумі 6152грн., зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області призначити йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії щорічну допомогу на оздоровлення, згадно ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 3 групи, віднесеним до 1 категорії. На підставі ч ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. Водночас у 2007-2009 роках вказані соціальні виплати були здійснені не у повному обсязі. Так, у 2007 році фактично ним отримано 90 гривень щорічної допомоги на оздоровлення, у 2008 році фактично ним отримано 90 гривень щорічної допомоги на оздоровлення і у 2009 році фактично отримано 90 гривень щорічної допомоги на оздоровлення. В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії. Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України Про Державний бюджет на відповідний рік та Постановою Кабінету Міністрів України №562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.07.2005 року , Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення . Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №105848 (а.с.10) та інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР №000133 (а.с.12). Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом 3 групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. 07.04.2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки (а.с.13), на яку отримав відповідь-відмову від 15.04.2010 року (а.с.14-15). Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2007 році. Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., ст. 29, пункт 30 статті 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними). Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року. Частиною 2 статті 19 Конституції передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положенням ч. 4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік 28 серпня 2007 року в розмірі 90 грн.. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за № 562, а не статті 48 Закону України Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вище зазначено, що 09.07.07 року рішенням Конституційного суду України визнано неконституційними окремі положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, в тому числі щодо зупинення норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які визначають розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.ст. 29, 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік ці норми Закону втратили чинність, то на момент звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги була чинною ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме норми Законів підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законах України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоровя та активного довголіття; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991, в редакції закону від 09.07.2007 року, у розмірі 4 мінімальних заробітних плат Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2008 році. Пунктами 20, 28 Розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було внесено зміни до Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи частині виплати компенсацій і допоміг. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І пунктів 61,62,63,66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22,24-100 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) №10-рп/2008р. від 22.05.2008 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) пункт 20, 28 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення пунктів 20, 28 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 107-VІ від 28.12.2007 року втратило чинність 22 травня 2008 року. В даному випадку, як вбачається з письмових заперечень відповідача УПСЗН Балаклійської РДА, позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік 11 лютого 2008 року в розмірі 90 гривень, тобто до 22 травня 2008 року. Оскільки вказана виплата здійснюється щороку та має разовий характер, то право особи на її отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити таку виплату припиняються з моменту виплати певної суми, розмір якої визначається на час її здійснення. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача стосовно перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України №107-VI від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат. Постановою КМУ від 12.07.2005 року №562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 3 групи установлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 90 гривень. Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік 29 січня 2009 року в розмірі 90 гривень. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положенням ч. 4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, підлягають задоволенню. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 ). Розмір мінімальної заробітної плати встановлюються Законом України Про Державний бюджет на відповідний рік. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ, а не положення постанов КМУ від 12.07.2005 року за №562 та від 18.03.2009 року за №211, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. Що стосується позовних вимог про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області вказаних виплат у фіксованій грошовій сумі, то вони не підлягають задоволенню, оскільки до компетенції суду не належить визначення розмірів належних до виплати грошових коштів; такі повноваження належать до компетенції відповідача. Що стосується позовних вимог стосовно зобовязання відповідача призначати йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3 групи щорічну допомогу на оздоровлення, то вони не підлягають задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє. На підставі викладеного,

Outcome: partial