Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

У квітні 2010 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому зазначала про те, що з 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя у неї з [PERSON] не склалося. У них виявилися різні погляди на життя. Вони перестали розуміти один одного. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а їй самій здійснювати належне матеріальне утримання дитини тяжко. Просила з урахуванням уточнень розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути із [PERSON] аліменти на утримання їхньої з відповідачем малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 230 грн. 10 коп. на місяць до досягнення нею повноліття у звязку із тим, що [PERSON] офіційно не працює. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання їхньої з позивачем доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 230 грн. 10 коп. на місяць до досягнення нею повноліття не заперечував. Заслухавши позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст. 111, ч.2 ст.112 того ж СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 20 квітня 2007 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис № 146. Після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище: [PERSON], дружині - [PERSON] (а.с.8). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов й зазначила, що продовжувати подальше спільне життя вона із [PERSON] не бажає, від примирення відмовляється, збереження шлюбу суперечить її інтересам. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом ч.2 ст.114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу. Згідно із п.4 ст.2, п. п. «б» п.5 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-92 (з наступними змінами та доповненнями) державне мито справляється за реєстрацію актів громадянського стану, а також видачу громадянам повторних свідоцтв про реєстрацію актів громадянського стану і свідоцтв у звязку із зміною, доповненням, виправленням і поновленням записів актів громадянського стану. За реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, якщо обоє з подружжя перебувають у першому шлюбі сплачується державне мито від 0,5 до 01 неоподатковуваного мінімуму доходів з громадян - з одного або обох із подружжя. Відповідно до Закону України № 889 - IV від 22 травня 2003 року розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в Україні з 01 січня 2004 року становить - 17 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] просила покласти на неї сплату державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу. Статтями 79, 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких зокрема відноситься й витрати на інформаційно-технічне забезпечення. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 181, ст.184 того ж СК України способи виконання обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошові сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] допомогу [PERSON] на утримання дитини не надає. Враховуючи викладене, стан здоровя й матеріальне становище платника аліментів, те, що він не має постійної роботи й дохід його має мінливий характер, стан здоровя та матеріальне становище дитини й інші обставини справи, те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує законних прав та інтересів сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити й стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини до досягнення нею повноліття у твердій грошовій сумі, а саме 230 грн. 10 коп. щомісячно. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем до суду позову, а саме з 21 квітня 2010 року. Згідно із ст.367 СК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на [PERSON], [INFO], за один місяць.

Outcome: approved