Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

У квітні 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має статус «дитини війни» і має право на пільги та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни». На підставі ст. 6 вищевказаного Закону їй повинна виплачуватись відповідачем щомісячна соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Однак в 2007 році така соціальна допомога їй не нараховувалась і не виплачувалась, так як Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В 2008 та 2009 роках доплата виплачувалась лише в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинялась дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п.41 Розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Виходячи із даних рішень Конституційного Суду, та зважаючи на положення ст.ст. 19,22 Конституції України, позивачка просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок та стягнути з відповідача суми недоплаченого підвищення як дитині війни з 09 липня по ЗІ грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та за весь 2009 рік в загальній сумі 2782,47 грн. В попереднє та основне судові засідання позивачка не з'явилася, подала відповідні заяви про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] Пенсійного фонду в Глухівському районі в судові засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Мотивував свою позицію наступним. По-перше, в законодавстві не передбачено поняття «соціальної допомоги дітям війни», а є поняття «підвищення до пенсії дітям війни». По-друге, розмір мінімальної пенсії, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для розміру пенсій, призначених згідно з цим законом, і відповідно, не може застосовуватись для обчислення підвищення до пенсій дітям війни. По-третє, відповідач вказує, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється тільки за рахунок коштів державного бюджету України, при цьому посилається на ухвалу Конституційного Суду від 19.05.2009р.№ 27-у/2009, де вказано, що прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, що полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, має заповнити законодавець. Відповідач зазначає, що діяв виключно у межах своїх повноважень відповідно до Положення «Про пенсійний фонд України» і у спосіб, передбачений чинним законодавством, і не мав права нараховувати підвищення до пенсії дітям війни в іншому порядку, ніж той, що визначався Законами «Про Державний бюджет України» на відповідні роки та в подальшому Постановою Кабміну від 28 травня 2008 року № 530. Посилаючись на ч.З ст. 152 Конституції України, ст. І 175 ЦК України, ч.2 ст. 176 ЦК України, відповідач вважає, що держава зобовязана відповідати перед позивачем і проводити виплати з Державного бюджету. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Гак, судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 17 липня 1937 року, що підтверджується копією паспорту позивачки (а.с.9), а тому є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Статус її як дитини війни підтверджується відповідним посвідченням (а.с.10). Позивач отримує пенсію за віком і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Глухівському районі (а.с.11). Дане управління є органом Пенсійного фонду, воно має статус юридичної особи, яка призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії відповідним категоріям громадян. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.22 Конституції України однією з конституційних гарантій прав та свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх обсягу при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Як вбачається з матеріалів справи, як дитина війни позивач отримала підвищення до пенсії в 2008 та 2009 роках у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: в січні-березні 2008 року по 47 грн., у квітні - червні 2008 року по 48 грн.Ю коп.. v липні вересні 2008 року по 48 грн.20 коп.. у жовтні грудні 2008 року по 49 грн. 80 коп., з січня по грудень 2009 року - по 49.80 грн. (а.с. 18). На 2007 рік дію ст.6 Закону ,.Про соціальний захист дітей війни" було зупинено згідно із п.І2 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Однак рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинялась дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, відтак на період до 09 липня 2007 року не поширюється, а тому за 2007 рік підлягають задоволенню вимоги позивача лише за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Пунктом 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п. 41 розділу Закону «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність. Законом «Про Державний бюджет України на 2009 рік» не вносились зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», даний Закон продовжує діяти у редакції від 22 травня 2008 року, коли рішенням Конституційного Суду України були визнані неконституційними положення п. 41 розділу Закону «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому ст. 6 даного Закону чинна в тій редакції, яка передбачає виплату підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Таким чином, на підставі рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача з 22.05.2008 року повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Між тим. до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів. Таким чином, в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а також з 1 січня 2009 року по ЗІ грудня 2009 року відповідач зобовязаний був виплачувати позивачу підвищення до пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону від 18 листопада 2004 року (тобто в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком). Стосовно посилань відповідача на визначення розміру підвищення, яке встановлено в п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року, то в даному випадку норми підзаконного нормативного акту суперечать нормі статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому не можуть бути застосовані, виходячи із положень ч. 4 ст.8 ЦПК України. Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо невизначеності джерел фінансування, оскільки сама по собі відсутність фінансового забезпечення державних соціальних гарантій і відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для порушення права громадянина на отримання соціальної допомоги. Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також не можуть бути підставою для відмову в задоволенні позову, зважаючи на позицію Свропейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Так само суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо законодавчої невизначеності самого поняття мінімальної пенсії за віком та законодавчої невизначеності порядку обчислення мінімальної пенсії за віком, з метою реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки відповідно до ч. 9 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Тому, з урахуванням зазначеного, при обчисленні підвищення до пенсії дітям війни необхідно застосовувати загальні норми, які в даному випадку міститься у ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", в яких зазначено, що мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З урахуванням вищезазначених положень ч.8,9 ст.8 ЦПК України, посилання відповідача на те, що управління Пенсійного фонду не відповідає за зобовязаннями держави, суд не може прийняти до уваги, так як відповідно до діючого законодавства на виконання положень ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» саме управління Пенсійного фонду України в Глухівському районі проводило з 01.01.2008 р. нарахування та виплати дітям війни у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (що складало 10% від прожиткового мінімуму осіб, що втратили працездатність). Крім того. Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на управління ПФУ за місцем проживання позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. З ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши доводи сторін, суд вважає, що право позивачки як дитини війни на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком було порушено відповідачем, оскільки управління Пенсійного Фонду неправомірно не нараховувало і не виплачувало підвищення до пенсії у встановленому законом розмірі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних справ визначені ст. 16 ЦК України, на підставі якої суд вважає необхідним зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці суму недонарахованого і недоплаченого підвищення до пенсії як дитині війни, а в задоволенні позову в частині стягнення суми необхідно відмовити. Розраховуючи розмір виплат, які необхідно нарахувати та виплатити позивачці, суд виходить з вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» - в частині визначення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Виходячи з вищезазначеного, позивачу підлягає виплаті за 2007 рік (за період з 9.07.2007р. по 31.12.2007р.): За липень (4,06+406)х30%=410,06x30%= 123,02 гри. За серпень (4,06+406)х30%=410,06x30%= 123,02 грн. За вересень (4,06+406)х30%=410,06x30%= 123,02 грн. За жовтень (4.1 І +41 І )х30%=415.1 1 х30%= 124,53 грн. За листопад (4.1 1 +41 1 )х30%=415.1 1 х30% 124.53 грн. За грудень (4.1 І (-41 1 )х30%=415,1 1x30%= 124,53 грн. Всього за 2007 рік за вказаний період: 742,65 грн. За 2008 рік позивачу підлягає виплаті (за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р.): За травень 481 х30%=144,3 грн. За червень 481x30%= 144,3 грн. За липень 482x30%= 144,6 грн. За серпень 482x30%= 144,6 грн. За вересень 482x30%= 144.6 грн. За жовтень 498x30%" 149,4 грн. За листопад 498x30%= 149.4 грн. За грудень 498x30%= 149,4 грн. Всього за 2008 рік: 1170,60 грн. Однак з урахуванням того, що за період з 22.05.2008р. по З 1.12.2008р. позивачу частково 6v.no виплачено підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 390,2 грн. (по 48.10 грн. у травні та червні, по 48,20 грн. у липні, серпні та вересні, по 49,80 грн. у жовтні, листопаді та грудні), то з урахуванням фактично виплачених сум підлягає виплаті за цей період: 1 170,60 - 390.20 = 780,40 грн. За 2009 рік позивачу підлягало виплаті (за період з 01.01,2009р. по 31.12.2009р.): За кожен місяць з січня по жовтень 2009 року: (498x30%) = по 149, 4 грн., всього за 10 місяців: 149,4 х 10 міс. = 1494 грн. За листопад та грудень 2009 року (з урахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму Законом України від 06.1 1.2009 року): (573x30%)= по 171,9 грн., всього за 2 місяці: 171,9 x 2 = 343,80 грн. Всього за 12 місяців 2009 року: 1494 + 343.80 = І 837.8 грн. Однак з урахуванням того, що за 12 місяців 2009 року позивачу частково було виплачено підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 10% прожиткового мінімуму (по 49,8 грн. кожного місяця (49,8 х 12 = 597,6 грн.), так як Пенсійним Фондом в листопаді та грудні 2009 року брався прожитковий мінімум без врахування змін, внесених ЗУ від 06.1 1.2009 року ), то з урахуванням фактично виплачених сум, за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року позивачу підлягає виплаті сума недоплаченого підвищення до пенсії: 1837,8 грн. - 597,6 грн. = 1240.20 грн. Всього за 2007, 2008 та 2009 роки позивачу підлягає нарахуванню та виплаті сума: 742,65 + 780,40 + 1240,20 грн. = 2763, 25 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що нарахування і виплату пенсії здійснюють органи пенсійного фонду, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачене підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, яка визначена в ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням вже отриманих позивачем сум підвищення до пенсії у 2008 році за цей період, та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням вже отриманих позивачем сум підвищення до пенсії за цей період. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у загальній сумі 171 грн. (судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на 1ТЗ у розмірі 120 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial