Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до УПФУкраїни в м. Рівне про визнання протиправними дій та рішення субєкта владних повноважень зобовязання вчинити певні дії. В своєму позові позивач зазначає, що, при огляді в Рівненському обласному онкарадіологічному МСЕК він був визнаний інвалідом 2 групи по захворюванню, пов'язаному з виконанням обов'язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в зв'язку з чим він отримує пенсію, призначену йому у відповідності з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з ч.4ст.54 цього Закону призначений розмір пенсії для інвалідів 2 групи повинен бути не нижчим ніж 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам 2 групи виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% відсотків мінімальної пенсії за віком. Позивач з таким розміром пенсії не згоден, тому просить визнати дії відповідача по відмові правильного нарахування пенсії неправомірними, зобов'язати відповідача його пенсію нараховувати в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 8 серпня 2007 року. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд його справи за відсутністю, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не прибула однак подала до суду заперечення. В запереченні на позов зазначає, що позивачеві призначена та виплачується пенсія відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказана стаття передбачає, що порядок обчислення пенсії по інвалідності визначається Кабінетом Міністрів України. Розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється відповідно до постанови КМУ від 03.02.2002 року № 1, виходячи із розміру мінімальної пенсії 19,91 грн. В подальшому розмір пенсії позивача перераховувався відповідно до вимог чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову а справу розглянути за її відсутносте. Суд, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Суд виходив з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач належить до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням А № 449521 від 11 жовтня 2004 року. Відповідно до довідки МСЕК від 8.08.2007 року за №020252 позивачу встановлена друга група інвалідності, пов'язаної з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно зі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що діяла до 01,01.2008р.) розмір пенсії для інвалідів 2 групи, призначеної у відповідності з цим Законом повинен бути не нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, а згідно зі ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» таким інвалідам 2 групи виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VI, було внесено зміни до вищенаведеного Закону. Однак, внесені зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 p. N 10-рп/2008. Таким чином, вихідним критерієм для обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ч. З ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.97 N 523. Ця постанова є чинною і її положення відповідають положенням статей 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. До 01.09.02008 року діяла Постанова КМ України №1 від 03.01.2002 року Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, пунктом 2 якої встановлено розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Суд приходить до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 є підзаконними нормативно-правовим актом, а відтак, застосуванню підлягають положення Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положення ч. З ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування стосовно застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку суду, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до ст. 58 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Що ж стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії в період з 8 серпня 2007 року, то згідно ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію, а відповідно до ст. 83 цього Закону пенсії призначаються з дня звернення за пенсією. Позивач дійсно має право на отримання пенсії на пільгових умовах, проте до Відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне з зверненням про перерахунок пенсії не звертався, а тому перерахунок та виплата пенсії має бути проведена з дня звернення до суду. Що ж стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача в подальшому робити перерахунок пенсії у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком, розмір якої відповідає розміру прожиткового мінімуму, то такі вимоги суд визнає безпідставними, а тому вони задоволенню не підлягають. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту невизнання, оспорювання чи порушення його права відповідачем у майбутньому, а доказування наявності підстав, для задоволення позову в цій частині не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial