Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Броварського шляхово-будівельного управління № 50 про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що він був прийнятий на посаду охоронця ВАТ Броварське шляхово-будівельне управління № 50 з березня 2006 року на умовах безстрокового трудового договору. Згідно умов трудового договору він здійснював охорону обєкта виробництва будівельних матеріалів відповідача за наступним графіком - одна доба через три доби. Розмір його заробітної плати становить 1 000 грн. в місяць. Розмір середньомісячної заробітної плати становить також 1 000 грн. За період з 2006 по 2009 роки, відповідач, посилаючись на вимоги Закону, просив позивача щорічно подавати заяви про продовження строку трудового договору. Не бажаючи втратити роботу, [PERSON] виконував вимоги відповідача та кожного року у своїх заявах просив продовжити йому строк трудового договору. 30 вересня 2009 року до позивача звернувся його начальник [PERSON] за яким закріплено територію, яку охороняв позивач та повідомив про закінчення строку трудового договору, тому [PERSON] може не виходити на роботу. Причиною розірвання трудового договору, як повідомив [PERSON], є та обставина, що на його місце є інший кандидат, оскільки йому необхідно допрацювати до пенсії 2 роки. 01 жовтня 2009 року він перебуваючи згідно графіку своєї роботи вдома, він отримав від відповідача лист за № 420/14, в якому повідомлялося, що 1 жовтня 2009 року позивача було звільнено з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строкового трудового договору. Оскільки днем звільнення з роботи є неробочий для [PERSON] день, відповідач в своєму листі просив позивача зявитися наступного робочого дня - 05.10.09р. до відділу кадрів для отримання трудової книжки та до бухгалтерії для отримання розрахунку із компенсацією за невикористану відпустку. Звільнення з роботи вважає незаконним, таким, що порушує гарантоване ст. 43 Конституції України право на працю з наступних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Порядок застосування строкових трудових договорів розяснений в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 03.03.2003р. № 06/2-4/13, згідно якого для укладення строкового трудового договору необхідно, щоб характер роботи передбачав, що робота не виконується постійно. Що стосується умов виконання роботи, то строковий трудовий договір може бути укладений у випадку, якщо робота є постійною, але у звязку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк. Перш за все це може бути повязано з тим, що для виконання даної роботи був раніше прийнятий працівник, але він протягом певного часу не може виконувати свої трудові обовязки. Трудові відносини, в яких позивач перебував з відповідачем на посаді охоронця, передбачали постійний характер роботи, умови виконання роботи не потребували заміщення тимчасово відсутнього працівника тощо, інтереси позивача передбачали безстрокові трудові відносини. Згідно зі ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівника порівняно із законодавством України, є недійсними. Вважає, що його було звільнено з роботи в порушення вказаних вимог, а тому є всі підстави вважати трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним в частині визначеного строку. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку. Днем припинення трудового договору укладеного на певний строк, є останній робочий день. У разі не припинення такого договору в зазначений строк він вважається продовженим на невизначений строк, як передбачено ст. 39-1 КЗпП України. Проте, як вбачається з листа-повідомлення відповідача від 01.10.2009р. № 420/14 позивача було звільнено з роботи не в останній робочий день, яким був 30 вересня 2009 року, а на наступний день після закінчення строку дії трудового договору. Заяви про припинення трудового договору він не подавав. Крім того, відповідач в день звільнення не видав йому належно оформлену трудову книжку і не провів з ним розрахунок. Своїми протиправними діями відповідач завдав [PERSON] значної моральної шкоди, що виражається в значних моральних стражданнях і переживаннях, оскільки він мав нервове потрясіння та сильне душевне переживання. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5 000 грн. Посилаючись на викладене, просив визнати наказ відкритого акціонерного товариства Броварське шляхово-будівельне управління № 50 про прийняття [PERSON] на роботу на умовах строкового трудового договору недійсним в частині визначеного строку. Визнати наказ ВАТ Броварське ШБУ № 50 про звільнення його з роботи від 01.10.2009р. незаконним. Поновити на посаді охоронця у ВАТ Броварське ШБУ № 50 з 01 жовтня 2009 року. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на його користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячного заробітку, який на момент звернення до суду становить 1 000 грн., починаючи з 1 жовтня 2009 року до ухвалення рішення судом. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в дохід Держави. 14 травня 2010 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій зазначав, що згідно довідки про середню заробітну плату, видану відповідачем, розмір середньомісячного заробітку становить 1 065,62 грн. Накази Про прийняття на роботу від 03.01.2007р. № 1, від 20.11.2007р. № 118 та від 02.10.2008р. № 92 були видані відповідачем на підставі заяв про прийняття на роботу по строковій трудовій угоді з 02.01.2007р. від 26.01.2007р.; про продовження строкового трудового договору з 01.12.2007р.; про прийняття на роботу за строковим трудовим договором від 30.09.2008р., яких позивач ніколи не писав, не підписував та не подавав. Почерк на цих заявах не є ідентичним з почерком позивача тієї заяви, яку він подав при прийнятті на роботу від 14 квітня 2006 року. Підпис на заявах про переукладення (продовження) трудового договору також позивачу не належить. З наказами по підприємству від 03.01.2007р. № 1, наказом від 20.11.2007р. № 118 та наказом від 02.10.2008р. № 92 позивач ознайомлений не був, дізнався про них лише після звільнення з роботи. На момент звернення до суду сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становила 1 065,62 грн. (за жовтень 2009 року). Вважає, що відповідач у разі поновлення його на роботі судом повинен виплатити йому середній заробіток, розмір якого згідно довідки відповідача становить 1 065,62 грн., за весь час вимушеного прогулу, тобто з дати звільнення - 01.10.2009р. по день поновлення на роботі. Посилаючись на викладене, просив визнати пункт 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору від 12.04.2006р. № 39 - недійсним в частині визначеного строку. Визнати незаконними: - пункт 9 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 23.12.2006р. № 122 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - пункт 10 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 03.01.2007р. № 1 щодо прийняття на роботу [PERSON]; - параграф 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 20.11.2007р. № 118 щодо продовження строкового трудового договору; - параграф 8 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 01.10.2008р. № 91 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - параграф 7 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 02.10.2008р. № 92 щодо прийняття на роботу [PERSON]; Визнати наказ ВАТ Броварське ШБУ № 50 про звільнення [PERSON] з роботи від 01.10.2009р. незаконним. Поновити [PERSON] на посаді охоронця у ВАТ Броварське ШБУ № 50 з 01 жовттня 2009 року. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячного заробітку, який на момент звернення до суду становить 1 065,62 грн., починаючи з 1 жовтня 2009 року до ухвалення рішення судом. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн. Стягнути з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в дохід Держави. 15 червня 2010 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій просив, визнати пункт 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору від 12.04.2006р. № 39 - недійсним в частині визначеного строку. Визнати незаконними: - пункт 9 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 23.12.2006р. № 122 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - пункт 10 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 03.01.2007р. № 1 щодо прийняття на роботу [PERSON]; - параграф 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 20.11.2007р. № 118 щодо продовження строкового трудового договору; - параграф 8 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 01.10.2008р. № 91 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - параграф 7 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 02.10.2008р. № 92 щодо прийняття на роботу [PERSON]; Визнати параграф 1 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 про звільнення [PERSON] з роботи від 30.09.2009р. № 58 в частині звільнення з роботи [PERSON] - незаконним. Поновити [PERSON] на посаді сторожа у ВАТ Броварське ШБУ № 50 з 01 жовттня 2009 року. В іншій частині свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні уточненим позовним вимогам та просила задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ВАТ Броварське ШБУ-50 [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що періоди з 14.04.2006 року по 24.12.2006 року, з 02.01.2007 року по 30.11.2007 року, з 30.11.2007 року по 01.10.2008 року, з 02.10.2008 року по 01.10.2009 року позивач працював по строковому договору на підприємстві відповідача на посаді сторожа. Позивач виконував роботу по охороні матеріальних цінностей на одній із дільниць підприємства відповідача. Починаючи з 2006 року по 2008 рік економічна ситуація в Україні складалася таким чином, що давала необхідний обєм робіт для підприємства і у зимовий період, були державні замовлення, укладені відповідні договори, що фінансувалися держбюджетом, провадилися ремонтні роботи, здійснювалася закупівля сировини. У 2009 році із-за економічно-фінансової кризи роботи по будівництву і дорожній галузі фактично припинилися, всі матеріальні цінності були перебазовані на територію адмінбудівлі підприємства відповідача. Необхідність в охороні території транспортної дільниці відпала, тобто, сказався саме характер певної роботи, як це визначено п. 3 ст. 23 КЗпП України. За таких обставин, по закінченню строкового трудового договору позивач був звільнений 01.10.09 р. за п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідним наказом. Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюста та Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58 днем звільнення працівника є останній день його роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. Якщо ж працівник цього дня був відсутній на роботі, хай би з яких причин, наказ про його звільнення однаково видається, а працівника, відповідно до п. 4.2. Інструкції № 58, телеграмою або рекомендованим листом повідомляють про звільнення і потребу одержати трудову книжку, що і було зроблено відповідачем та підтверджено у позовній заяві самим позивачем. При повторному зверненні позивач забрав трудову книжку, при цьому ніяких заяв про надання буд-яких документів не надавав та не звертався усно до відповідних посадових осіб підприємства відповідача. Весь цей час, починаючи з 2006 року позивач знав про такий характер роботи, що підтверджується його заявами про прийняття на роботу по строковому трудовому договору. Звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням норм чинного законодавства і підстав для його поновлення на роботі на посаді сторожа і виплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу немає. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач нічим не підтвердив, не обґрунтував наявність факту моральної (нематеріальної) шкоди, не надав відповідних доказів. Крім того, не представив до суду відповідних медичних висновків про погіршення стану його здоровя, наявність психологічного шоку. Стосовно позовної вимоги, щодо стягнення витрат на надання правової допомоги, то позивач не надав суду платіжних документів, квитанції, тощо на підтвердження щодо наявності таких, не надав погодинний розрахунок заявленої суми згідно чинного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 56 ЦПК, правову допомогу може надавати особа, яка є знавцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. У матеріалах справи немає документів, які свідчили б про те, що позивач одержував правову допомогу від особи, що є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу. Враховуючи наведене просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює з на підприємстві з 22.09.2004 року по даний час. Спочатку працював згідно строкового договору до 2006 року, а з 2006 року по даний час працює на постійному місці. Позивач працював охоронцем по строковому договору. Його звільнення було звязку із закінченням строку, про це позивач знав, так як кожний рік переписували заяви. Два охоронця працюють по строковому договору, а один на постійному місці. В зимовий період роботи майже немає. На даний час територія охороняється. На всіх заявах резолюцію ставить [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює з 2007 року по теперішній час охоронником ШБУ-50. Працювали разом з позивачем. Його звільнили в звязку із закінченням терміну договору, він попав під скорочення. Їх повідомляли про час, коли потрібно було укладати договір. При прийомі на роботу їх повідомляли, що робота строкова, так як іноді буває, що роботи немає. Взимку 2009 року техніки не було і його забрали в управління. На роботу приймали на підставі заяви. Кожного року їх звільняли, так як договір укладали на 1 рік. Всі працювали по строковому трудовому договору і поки не закінчився строк договору [PERSON] працював на підприємстві. Заяву від 30.09.2008 року він писав із заяви [PERSON], тому заяви в управління завіз він особисто. [PERSON] на всіх заявах ставив свою резолюцію. Коли нас звільняли, то вони одразу писали заяву про прийняття на роботу. Продовжували працювати після написання заяв. Він працює постійно. Взимку технічи немає, тому працюють охоронниками на прохідній, охороняють техніку та відсів. Не знає про той факт, чи попереджався [PERSON] про звільнення. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює начальником транспортної дільниці. Позивача оформили на роботу за його заявою. Він йому розяснив, що у них працюють по строковому трудовому договору, позивач сам погодився на таку роботу. Про те, що працюють один рік також був повідомлений. На заявах резолюцію ставив він. Працівники всі разом писали заяви, а потім хтось один привозив заяви. Одну заяву писав позивач, дві хтось передав, одну привозив [PERSON] і відвозив з резолюцією у відділ кадрів. Він допрацював до строку вказаного в заяві. На даний час посада [PERSON] скорочена, потім були скорочені ще дві посади. Підприємство не може гарантувати постійну роботу, так як іноді буває, що немає роботи. На території були вагончики, в яких могли проживати працівники. Охоронник Залозний працював на посаді охоронника, але планували перевести його на посаду автослюсаря. Раніше було 4 зміни, а зараз 3 зміни і всі вони були підмінними. Працівникам вони розяснюють, що вони працюють по строковим (на певний період) договорам. Першу заяву [PERSON] писав при ньому. Заяви приймає відділ кадрів з резолюцією начальника. На сьогоднішній день на кожній дільниці є відповідальний начальник. Тому він не знає скільки всього працює охоронців. Судом встановлено, що наказом ВАТ ШБУ № 50 від 12.04.2006р. № 39 [PERSON] прийнято на роботу сторожем по строковому трудовому договору на строк з 14.04.2006р. по 25.12.2006року. (а.с.31). Наказом ВАТ ШБУ № 50 від 23.12.2006р. № 122 [PERSON] 24.12.2006 року було звільнено із закінченням терміну трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.32-35). Наказом ВАТ ШБУ № 50 від 03.01.2007р. № 1 [PERSON] з 02.01.2007 року прийнято на роботу сторожем за строковим трудовим договором з 02.01.2007 року по 30.11.2007 рік на підставі заяви [PERSON] (а.с.37-38). Згідно наказу ВАТ ШБУ № 50 від 20.11.2007р. № 118 [PERSON] продовжено строковий трудовий договір з 30.11.2007 року по 01.10.2008 року, який працює на посаді сторожа згідно його заяви. (а.с.40). Наказом ВАТ ШБУ № 50 від 01.10.2008р. № 91 [PERSON] 01.10.2008 року звільнено у звязку із закінченням терміну трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.41-43). Згідно наказу ВАТ ШБУ № 50 від 02.10.2008р. № 118 [PERSON] продовжено строковий трудовий договір з 30.11.2007 року по 01.10.2008 року, який працює на посаді сторожа згідно його заяви. (а.с.45-46). Наказом ВАТ ШБУ № 50 від 30.09.2009р. № 58 [PERSON] 01.10.2009 року звільнено у звязку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.47-49). Відповідно до довідки ВАТ Броварське ШБУ-50 середньомісячна заробітна плата [PERSON] складала 1\~160 грн. 00 коп. (а.с.159). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку. Днем припинення трудового договору укладеного на певний строк, є останній робочий день. У разі не припинення такого договору в зазначений строк він вважається продовженим на невизначений строк, як передбачено ст. 39-1 КЗпП України. Проте, як вбачається з листа-повідомлення відповідача від 01.10.2009р. № 420/14 (а.с.51) позивача було звільнено з роботи не в останній робочий день, яким був 30 вересня 2009 року, а на наступний день після закінчення строку дії трудового договору. Заяви про припинення трудового договору він не подавав. Виходячи з викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що параграф 1 наказу ВАТ ШБУ № 50 від 30.09.2009року за № 58 в частині звільнення з роботи [PERSON] з роботи є незаконним, а тому [PERSON] повинен бути поновлений на посаді сторожа у ВАТ ШБУ № 50 до 02.11.2009 року. Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати, яка складала 1 160, 00 грн. стягненню підлягає 1\~160,00 грн. за період з 01.10.2009 року по 02.11.2009 року, тому позов в цій частині також підлягає до задоволенню частково. В ст. 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягненню підлягає тільки 500 грн. Що стосується позовних вимог в частинах визнання пункт 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору від 12.04.2006р. № 39 - недійсним в частині визначеного строку та визнати незаконними: - пункт 9 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 23.12.2006р. № 122 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - пункт 10 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 03.01.2007р. № 1 щодо прийняття на роботу [PERSON]; - параграф 3 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 20.11.2007р. № 118 щодо продовження строкового трудового договору; - параграф 8 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 01.10.2008р. № 91 щодо звільнення з роботи [PERSON]; - параграф 7 наказу ВАТ Броварське ШБУ № 50 від 02.10.2008р. № 92 щодо прийняття на роботу [PERSON], то вони не підлягають до задоволення виходячи з норм п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, в якій зазначено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до Статуту відкритого акціонерного товариства Броварське шляхово-будівельне управління № 50, пояснень представника відповідача та показів свідків господарська діяльність підприємства відповідача реконструкція та капітальне будівництво доріг вимагає саме такий характер роботи, що не може бути встановлений на невизначений строк і залежить від фінансової - економічної ситуації в країні, оскільки зазначені роботи виконуються виключно під державне замовлення і фінансуються державою, тобто наприкінці фінансового року всі роботи по підприємству закінчуються і до прийняття бюджету на наступний рік та настання відповідних погодних умов не починаються, на практиці це на початку весни вступного року за умови наявності замовлень, отриманих в порядку участі у процедурі закупівлі товарів та робіт за державні кошти (тендерні процедури). У 2009 році із-за світової економічно-фінансової кризи роботи по будівництву і дорожній галузі фактично припинилися, всі матеріальні цінності були перебазовані на територію адмінбудівлі підприємства відповідача. Необхідність в охороні території транспортної дільниці відпала, тобто, сказався саме характер певної роботи, як це визначено п. 3 ст. 23 КЗпП України. За таких обставин, по закінченню строкового трудового договору позивач був звільнений 01.10.09 р. за п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідним наказом. Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. Крім того, дані докази підтверджується матеріалами цивільної справи, а саме штатним розкладом (а.с.137) та показами свідка [PERSON] Судом також встановлено, що посада [PERSON] була скорочена, що підтверджується наказом про скорочення № 66 від 02.11.2009 року (а.с.138) та штатним розкладом (а.с.137). Суд не приймає до уваги попереднє дослідження від 21.06.2010 року за № 75 Головного управління внутрішніх справ Київської області Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, так як відповідно до ст. 66 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта докладний опис проведений експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом, а даний висновок було зроблено не за ухвалою суду. Щодо позовних вимог про стягнення з ВАТ Броварське ШБУ № 50 на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.,то вони не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, граничний розмір витрат, повязаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі, у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, яка обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі за годину роботи виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати, позивач не надав погодинний розрахунок заявленої суми згідно чинного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 56 ЦПК, правову допомогу може надавати особа, яка є знавцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. У матеріалах справи немає документів, які свідчили б про те, що позивач одержував правову допомогу від особи, що є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу.

Outcome: partial