Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

В травні місяці 2008 року позивач звернулась із заявою до суду, яку мотивує тим, що наказом за № 45-К 19 травня 2003 року була прийнята на посаду провідного юрисконсульта ВАТ «Донецькобленерго», та наказом від 19 травня 2008 року наказом № 48-К їй було встановлено надбавку до заробітної плати у розмірі 205 грн. Встановлення означеної надбавки було обовязковою умовою укладання трудового договору, вона виплачувалась їй щомісяця по 31 липня 2004 року. Наказом за № 153-Т від 30.08.2004 року безпідставно так надбавка була з неї знята. В грудні 2005 року у добровільному порядку відповідач означений наказ за № 153-Т в частині скасування надбавки скасував та в січні 2006 року виплатив заборгованість по ній. Однак із січня 2006 року по даний час означена надбавка їй не виплачується всупереч вимогам статті 127 КЗпП України. Ця надбавка входила до структури її заробітної плати, мала постійний характер, виплачувалась щомісяця на підставі наказу, і була обовязковою умовою укладання трудового договору, тому відповідач не мав права в односторонньому порядку приймати рішення з оплати праці, що погіршують умови трудового договору. Так як вона є матірю одиначкою відповідач не мав права знижувати їй заробітну плату згідно статті 184 КЗпП України. У звязку із безпідставною невиплатою їй частини заробітної плати вона прийняла рішення про розірвання трудового договору на підставі ч.3 статті 38 КЗпП України, позаяк відповідач тривалий час не виконує умови трудової угоди про що подала заяву власнику 14 квітня 2008 року про звільненя з посади з 16.04.2010 року. Однак відповідач у звязку із поданою заявою звільнення її із зазначених підстав не провів, мотивуючи це тим, що факти невиконання умов трудового договору не підтвердились. Просила зобовязати ВАТ «Донецькобленерго» видати наказ про розірвання трудового договору із означених підстав, зобовязати відповідача видати їй трудову книжку, стягнути вихідну допомогу та середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні вимоги позивач заявлені вимоги доповнила та змінила. Суду пояснила, що відповідач в процесі розгляду справи 28 травня 2008 року видав наказ за № 142-К про звільнення її за прогул без поважної причини з 28 травня 2008 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Тому просить змінити формулювання причин звільнення на підставі частини 3 статті 235 КЗпП України, зобовязавши відповідача сформулювати причину її звільнення за ч.3 статті 38 КЗпП України у звязку із невиконанням умов трудового договору, збільшила розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 54\~288,96 грн. Згідно відповіді Територіальної Державної інспекції праці, яка проводила перевірку за її скаргою 12.06.2008 року надбавка була скасована наказом голови правління за №27-Т від 27.02.2007 року. Такий наказ істотно змінив умови праці та відповідно до статті 32 КЗпП України відповідач зобовязаний був письмово повідомити про зміну розмірів та системи оплати за два місяці. З означеним наказом відповідач її не ознайомив. Тому вважає, що мала всі підстави для розірвання трудового договору за власною ініціативою із заявлених у позові підстав. Відповідач всупереч вимогам закону 17 квітня 2008 року утворив комісію із службового розслідування за висновком якої факт невиплати їй заробітної плати не підтверджується та звільнив її за прогул якого вона не допустила, оскільки 16.04.2008 року трудові відносини мали бути припинені згідно поданої нею заяви 14.04.2008 року, а відповідач відповідно мав обовязок видати трудову книжку. Визнання відповідачем незаконності скасування встановленої надбавки підтверджується мировою угодою, затвердженою Калінінським районним судом м. Горлівки від 06 червня 2006 року відповідно до умов якої наказ № 153-Т від 30.08.2004 року в частині позбавлення її надбавки визнаний ВАТ «Донецькобленерго» та добровільній сплаті у розмірі 205 грн. щомісяця за період з 01.08.2004 року по 01.01.2006 року означеної надбавки. Окрім того означені обставини підтверджуються довідкою ВАТ «Донецькобленерго» про добровільну сплату цієї надбавки та її розмір. Текст наказу № 142-к від 28 травня 2008 року не містить дати вчинення нею прогулу та за який день вчинення такого прогулу вона звільнена. Окрім того відповідачем порушені приписи норм закону 43, 147-1, 148, 149 КЗпП України. Лист із вимогою надати письмові пояснення вона отримала лише 03.06.2008 року, вже після звільнення, що підтверджується копією листа та конверта про дату відправлення поштового повідомлення. Просить задоволити позов. Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, повідомлений про час і місце кожного судового засідання у встановленому законом порядку. В поданих запереченнях позовних вимог [PERSON] не визнав, посилається у них на те, що згідно пункту 2.1 колективного договору ВАТ «Донецькобленерго» фахівцям залежно від їх трудового внеску, складності, ступеню відповідальності за підсумками роботи за попередній місяць може встановлюватись надбавка за високі досягнення у труді в розмірі до 50 % посадового окладу. Однак доказів таких досягнень у праці [PERSON] не надала. На підприємстві відсутні докази стосовно скасування наказу №153-Т від 30.08.2004 року, а згідно довідки головного бухгалтера [PERSON] про надбавки за високі досягнення у праці нараховані та сплачені провідному юрисконсульту [PERSON] за період з 01.01.2006 року по 31.01.2007 року у розмірі 5624,13 грн., що підтверджується розрахунковими листами. Стосовно вимог позивача про її звільнення на підставі ч.3 статті 38 КЗпП України 17.04.2008 року було проведено службове розслідування, за результатами якого факти про порушення відповідачем трудового договору не підтвердилися, тому вона мала приступити до роботи 17 квітня 2008 року. Однак позивач до роботи не приступила, тому була звільнена за прогул наказом власника №142-к від 28.05.2008 року без поважних причин. Трудова книжка позивачем отримана 30.05.2008 року. Заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 19 травня 2003 року прийнята на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення та супроводу договорів товариства «Донецькобленерго» з розміром посадового окладу 759 грн. Того ж 19 травня 2003 року за наказом № 48-К [PERSON] встановлена щомісячна надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 205 грн. Згідно довідки ВАТ «Донецькобленерго» позивачеві здійснено перерахунок заробітної плати (встановленої надбавки) за період з 01.08.2004 по 31.12.2005 року за фактично відпрацьовані нею дні, що підтверджує постійний їх характер та обовязковість таких виплат. Однак, фактично з 01.01.2006 року така надбавка [PERSON] не виплачувалась, про що свідчать розрахункові листки по табельному номеру 1039. Тому суд критично оцінює, і не приймає до уваги пояснень відповідача у поданих запереченнях про виплату надбавки за високі досягнення у праці [PERSON] за період з 01.01.2006 року 31.01.2007 року (дати скасування надбавки наказом власника) у розмірі 5624,13 грн., оскільки відповідно до розрахункових листків позивача по її табельному номеру така надбавка їй не нараховувалась та не виплачувалась. Не заслуговують на увагу і посилання відповідача про те, що надбавка за високі досягнення у праці у розмірі до 50% відповідно до пункту 2.1 колективного договору встановлюється в залежності від трудового внеску за підсумками роботи за попередній місяць за розсудом самого власника, і не є обовязковою виплатою. Однак власник видав такий наказ при прийнятті на роботу позивача, котрий таких умов не містив. Ухвалою Калінінського районного суду м. Горлівки від 06 червня 2006 року визнано мирову угоду укладену від 03 січня 2006 року складену між [PERSON] та ВАТ «Донецькобленерго» та останній визнає наказ за №153-Т від 30.08.2004 року в частині скасування надбавки до заробітної плати у розмірі 205 грн. щомісяця відносно [PERSON] недійсним з 01 серпня 2004 року, нараховує та виплачує таку надбавку. Ухвалою Калінінського районного суду м. Горлівки 11 квітня 2008 року стосовно встановленої надбавки про визнання наказу №153-Т від 30 серпня 2004 року незаконним закрито провадження у зв~язку з відмовою позивача від позову. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо заборони повторного звернення до суду з аналогічними вимогами, позаяк ВАТ «Донецькобленерго» сам визнає наказ про виплату надбавки позивачеві, бо своїм наказом ВАТ «Донецькобленерго» за № 27-Т від 27.02.2007 року лише з 01 березня 2007 року означену надбавку позивачеві у розмірі 205 грн. скасовує. Скасовуючи вказаний наказ у лютому 2007 році відповідач сам же і по суті визнає його, та протирічить сам собі, бо вважає, що наказ яким така надбавка [PERSON] встановлена, був не постійним, а одноразовим, тому не заслуговують на увагу і твердження відповідача про виплату вказаної надбавки по щомісячному наказу власника. Такі твердження ВАТ «Донецькобленерго» спростовуються і ухвалою Калінінського районного суду від 03 січня 2006 року, що набрала законної сили, яким відповідач визнає наказ № 153-Т про скасування надбавки незаконним та виплачує заборгованість по ній.Проведена перевірка ніби-то підстав звільнення позивача за ч.3 статті 38 КЗПП України 17.04.2008 року (службове розслідування) зведена до констатації фактів порушення трудової дисципліни [PERSON] у березні місяці 2008 року, що ніяким чином не могла бути з цим повязана. Із тексту проведеного такого розслідування власник не перевіряв чи порушені права позивача не виплатою надбавки за високі досягнення у праці, чи мала вона право на її отримання на думку самого відповідача, а наведені факти в ньому не стосуються цілей, для якої вона проводилась. Навпаки наведені в акті службового розслідування факти підтверджують посилання позивача про переслідування мети її звільнення власником ще у березні 2008 року. Відповідно до статті 32 КЗпП України відповідач зобовязаний був письмово повідомити позивача про зміну розмірів та системи оплати за два місяці. Таких вимог відповідач не дотримався та письмово [PERSON] відповідно до вимог цього закону про таке не попередив. При наведених обставинах суд вважає, що відповідач зобовязаний був звільнити позивача за ч.3 статті 38 КЗпП України, оскільки виплата надбавки за високі досягнення у праці скасована незаконно за наведених підстав. Наказом за №142-К від 28.05.2008 року [PERSON] звільнено з посади за прогули без поважних причин, копія наказу [PERSON] отримала 30.05.2008 року та відповідно доповнила заявлені вимоги про його скасування 26.06.2008 року. Вказаний наказ є неконкретним, носить декларативний характер, винесений в порушення вимог закону, тому є відповідно незаконним, а звільнення позивача необгрунтованим, носить формальний і упереджений характер, оскільки в ньому немає посилання за які конкретно дні прогулів звільнено позивача. Відповідачем проведено звільнення [PERSON] неправильно, всупереч чинному законодавству, звільнивши позивача з ініціативи власника, тому слід змінити формулювання причин звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України. У звязку із положеннями статті 44 КЗПП України позивач має право на виплату вихідної допомоги внаслідок порушення власником законодавства про працю у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, що становить 7403,04 грн. Підлягають частковому задоволенню і вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за статтею 117 КЗПП України в розмірі 15\~000 грн., з урахуванням конкретних обставин справи, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, при цьому суд враховує розумність таких виплат. [PERSON] була всупереч закону звільнена з роботи, порушення при цьому її законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, оскільки належним чином перевірка означеного факту невиплати частини заробітку відповідачем проведена не була. При цьому суд враховує ті моральні переживання та страждання, яких позивач зазнала при незаконному звільненні, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, і моральна шкода має бути відшкодована в сумі 1000 грн., вона є необхідною та достатньою на думку суду для покриття завданої шкоди. На підставі наведеного та

Outcome: approved