Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до кредитної спілки "Єдність" про стягнення грошової суми строкового банківського вкладу в сумі 9500 грн. та судових витрат по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму грошових вкладів в розмірі 9500 грн. та понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, 05 лютого 2010 року між позивачем з однієї сторони та відповідачем, з другої, було укладено договір № 1064 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Лояльність", загальною сумою вкладу 1500 грн., які були внесені [PERSON] в касу відповідача, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 05.02.2010 року. Того ж числа, позивач та відповідач підписали додатковий договір № 1 до договору № 1064 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Лояльність", яким зменшили процентну ставку по вкладу з 19,25 % річних до 14 % річних. В подальшому, 11 лютого 2010 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір № 1074 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Лояльність" загальною сумою вкладу 5000 грн., які були внесені останнім в касу відповідача, що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера від 11.02.2010 року. 01 березня 201 Ороку позивач та відповідач підписали додатковий договір № 1 до договору Х° 1074 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Лояльність", яким зменшили процентну ставку по вкладу з 18,7 % річних до 12 % річних. 30 березня 2010 року [PERSON] відповідачу було вручено заяву, якою останній повідомлявся про розірвання договорів № 1064 від 05.02.2010 року та № 1074 від 11.02.2010 року, з проханням повернути депозитні вклади в сумі відповідно 1500 грн. та 5000 грн. але отримав від відповідача необгрунтовану відмову та пропозиції укласти додаткові договори щодо продовження терміну дії угоди та зменшення розміру відсоткової ставки. 23 лютого 2010 року між позивачем-та відповідачем було укладено договір № 1082 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Зручний". 10 березня 2010 року позивач та відповідач підписали додатковий договір № 1 до договору № 1082 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок 'Зручний', яким зменшили процентну ставку по вкладу з 19 % річних до 10 % річних. 11 березня 2010 року позивач та відповідач підписали додатковий договір № 2 до договору № 1082 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Зручний", яким зменшили суму внеску (вкладу) члена кредитної спілки на 500 грн., відповідно до чого загальна сума внеску (вкладу) члена кредитної спілки згідно додаткового договору складає 3000 грн., які були внесені позивачем в касу відповідача, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23.02.2010 року. Згідно з умовами даного договору [PERSON] передав, а відповідач прийняв вклад на депозитний рахунок і взяв на себе зобов'язання виплатити його позивачу на умовах Договору. Згідно із п.п. 2.1.- 2.3. (з врахуванням додаткових договорів № Іта № 2), розмір вкладу становить 3000 грн., строк дії договору 15 днів, а процентна ставка становить 10 %. Частиною 3 п. 2.2. Договору визначає, що у разі відсутності письмової заяви вкладника зі згодою припинення дії цього договору за .5 днів до закінчення строку його дії, даний договір вважається автоматично провдовженим на той самий термін і на тих самих умовах. 25 березня 2010 року позивачем, на виконання вищезазначеної умови договору, відповідачу була надана заява про розірвання договору № 1082 про залучення внеску (вкладу)-члена кредитної спілки на депозитний рахунок "Зручний". Відповідно до вимог п. 3.1.1 Позивач має право вимагати від відповідача виконання своїх зобов'язань відповідно до умов цього договору; пунктом 3.4.4 передбачено, що відповідач зобов'язаний забезпечити збереження та повернення вкладу і нарахованих процентів у повному обсязі. Позивач неодноразово, починаючи з 10.03.2010 року звертався до відповідача з проханням повернути йому вклад, але отримував від відповідача необгрунтовані відмови та пропозиції укласти додаткові договори щодо продовження терміну дії угоди та зменшення розміру відсоткової ставки. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами ч. 1 ст. 8 Цівільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом, іншими актами Цивільного законодавства або договором, вони регулююються тими правовими нормами Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Суд приймає до уваги той факт, що відносини між позивачем та відповідачем по своїй суті повністю тотожні відносинам "вкладник - банк", то і, відповідно, повинні регулюватись за тимиж нормами, що і останні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цівільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму в розмірі встановленому договором банківського вкладу. Частини 2 та 3 статті 1058 ЦК України передбачають, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. У відповідності до частин 2 та 3 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що оскільки Закон України '<Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Таким чином, у,суду є достатньо підстав вважати, що відповідачем грубо порушені норми ст. 1058, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», тому приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення повністю, а отже з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти в сумі 9500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже з відповідачів підлягають до стягнення на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі, а саме: витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. У відповідності до ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а відтак з відповідача необхідно стягнути 95 грн. судового збору в прибуток держави. Частиною 6 статті 154 ЦПК України передбачено, що суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, а відтак вжиті заходи забезпечення позову [PERSON], вжиті відповідно до ухвали суду від 21.04.2010 року у вигляді накладення арешту на кошти кредитної спілки "Єдність" підлягають до скасування. На підставі викладеного,

Outcome: approved