Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

16.03.2010 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій зазначає, що вона з 10.10.2006 року по 03.01.2010 року знаходилась в цивільному шлюбі з відповідачем. Під час їх спільного проживання народилась дитина [PERSON], [INFO], яка постійно мешкає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні. На теперішній час стосунки між позивачем та відповідачем не склались, мешкають окремо, останній припинив надавати допомогу на утримання їхньої дитини. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину. Відповідач офіційно працевлаштований, працює електриком в ЗАТ «Лозівське ХПП», на утриманні має дитину. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 33% від заробітку відповідача щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, про що надала відповідну заяву та просила стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходів) відповідача (30%) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною віку повноліття. при цьому позивач вказала, що з відповідачем по даній справі вона перебувала в цивільному шлюбі з 10.10.2006 року, від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні, так як відповідач проживає від сімї окремо, відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.1 ЦІІК України просить допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та вказав, що він працює на посаді електрика в ЗАТ Лозівське хлібоприймальне підприємство, пільгами з держави не користується, з нього відділом ДВС Лозівського МРУЮ Харківської області проводиться стягнення за виконавчим листом №2-1378-2009 від 06.10.2009 року, виданим Лозівським міськрайонним судом Харківської області, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки усіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, за час спільного проживання у позивача та відповідача, народилась донька [PERSON], 07.03.2009 року, яка мешкає з позивачем, про що свідчить довідка з місця реєстрації (а.с.5,6). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріальну допомогу позивачу на утримання їх спільної дитини не надає. Своїми діями, відповідач порушує свої зобовязання передбачені Положеннями Конвенції Організації Обєднаних Націй «Про права дітей» від 20.11.1989 року (ратифіковані Україною відповідно до Постанови Верховної ради України від 27.09.1991 року №789-XII), якими передбачено, що діти, враховуючи їх фізичну і розумову відсталість, вимагають спеціальної опіки і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження, а обовязки утримання дітей до їх повноліття, закріплені ч.2 ст.51 Конституції України від 28 червня 1996 року і покладаються на батьків. Аналогічне твердження закріплене в статті 180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «… Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.ст.8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402: «… Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved