Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення юридичного факту, визнання права власності на земельну частку (пай) та видачу Державного акту про право власності на землю. Позивачка посилається на те, що з 1944 року по 1985 рік постійно працювала(різноробочою) в колгоспі «Радянська Україна» с. Шпилі Іванівського району Київської області. З 1963 по 1985 року за рішенням правління колгоспу вона працювала на посаді технічного працівника фельдшерсько-акушерського пункту с.Шпилі. В 1985 році вона вийшла на пенсію з роботи в колгоспі «Радянська Україна». Після чого ніде більше не працювала. Зі складу цього колгоспу вона більше ніколи не виходила. На жаль, у звязку з рядом обєктивних причин (війна,тощо) не збереглися документи про її період роботи в колгоспі. Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року № 720 /95 «Про порядок паювання земель, наданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського товариства, у тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишаються його членами. Тому вона має право, як особа що перебувала в членах колгоспу на момент розпаювання землі та працювала в колгоспі на протязі 40 років,на одержання частки (паю) землі,що знаходиться в земельному масиві (на той час)КСП «Нива». Проте, внаслідок грубої помилки, вона не була включена до списку осіб,доданого до Державного акту про право колективної власності на землю як така,що має право на земельну частку (пай), що знаходиться в земельному масиві КСП «Нива»,тому при видачі «Сертифікату» і Державного акту про право власності і на земельний пай ,вона знову не була внесена у вказані списки і їй Державний акт виданий не був. Про те,що в 1996 році проводилися збори членів КСП «Нива» ,на яких розглядалося питання про затвердження списків осіб, яким планувалося видати Державний акт про право власності на земельний пай, її ніхто не повідомив. Всі забули, нібито вона 40 років не пропрацювала в колгоспі. Позивачка просить встановити юридичний факт, а саме, що [PERSON], в період з 1944 року по 1985 рік постійно та безперервно працювала в колгоспі с. Шпилі Іванківського району Київської області. Визнати її, [PERSON], [INFO] право на земельну частку (пай) в землі (земельній ділянці),що перебуває у користуванні Шпилівської сільської ради Іванівського району . Зобовязати відповідача - Шпилівську сільську раду Іванківського району - виділити їй в натурі земельну частку (пай), на який вона має право. Зобовязати відповідачів - Іванківську районну державну адміністрацію (в особі її відділу земельних ресурсів) та Шпилівську сільську раду видати їй,[PERSON] відповідний Державний акт про право на землю. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], підтримала позов і пояснила, що до 1962 року позивачка(її мама)працювала в колгоспі, а потім її перевели працювати на ФАП, санітаркою. З 1962 по 1985 рік вона працювала одночасно на двох роботах: вранці , о 5 годині,прибирала в медпункті,топила грубку, а потім йшла в поле виконувань норму. їй давали по 1 га, по 0,5 га площі. Коли просили,то вона завжди виходила на роботу в колгосп. В книжках на неї була спеціальна графа, а на вчителів такої графи в архіві вона не зустрічала. Представник відповідача, Шпилівської сільської ради, сільський голова [PERSON] позов не визнав і пояснив, що [PERSON] з 1962 року по 1985 рік, працювала на ФАП с. Шпилі санітаркою, числилася робітницею або ж службовцем і на пенсію вийшла на робочу,а не на колгоспну. Позивачка не надала Пенсійну справу, а то б з неї було видно,що [PERSON] не колгоспниця. ФАП завжди був на балансі сільської ради,заробітну плату [PERSON] одержувала в Шпилівській сільській раді,що підтверджується відомостями. Дійсно, на зборах колгоспу «Радянська Україна» в 1962 році вирішувалося питання про переведення [PERSON] на роботу на ФАП, але на той час всі жителі села залежали від колгоспу,без дозволу колгоспу не могли перейти в іншу установу,переїхати, чи поїхати навчаться. Все вирішував колгосп. З основного документу,,що є в сільській раді, а це ПОГОСПОДАРСЬКА книга, слідує,що до 1983 року,поки був живий чоловік [PERSON], їх двір вважався колгоспним, а з 1994 року - двір робітника. Від того, чи це колгоспний двір. Залежали пільги на землю, розмір земельної ділянки, так як до кінця 60-рокув в колгоспі зарплату не платили, а люди жили з власного господарства, то залишиться в селі без землі не можна було. Попередню санітарку «вернули» в колгосп, як останнього члена колгоспного двору. Те,що [PERSON] по декілька днів працювала в колгоспі, то тоді всі допомагали колгоспу: працівники сільської ради, школи. Представник відповідача [PERSON] РДА до суду не зявився. Вислухавши представника позивачки,відповідача,вивчивши матеріали справи, суд прийшов до слідуючого. Відповідно до п 1. Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, наданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського товариства, у тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишаються його членами. З копії Трудової книжки [PERSON](до шлюбу Артеменко) [PERSON], [INFO] слідує,що свою трудову діяльність вона розпочала 07.06. 1948 року робітницею на Корчуватському цегельному заводі м. Києва. 24.02. 1949 року звільнена у звязку із сімейними обставинами. Також в Трудовій книжці маються відмітки про те,що з 23.10. 1962 року по 01.04. 1985 рік [PERSON] працювала санітаркою Шпилівського фельдшерсько-акушерського пункту і була звільнена у звязку з виходом на пенсію\ а.с. 7). Трудову книжку колгоспника позивачка не надала. Позивачка просить встановити факт,що вона постійно та безперервно працювала в колгоспі с. Шпилі Іванівського району Київської області, так як не збереглися документи про її роботу. Дане твердження позиваки суперечить матеріалам справи, так як в матеріалах справи маються докази,що позивачка працювала, вірніше епізодично виконувала роботу в колгоспі «Радянська Україна» с.Шпилі Іванківського району з 1953 року по. 1984 рік( а.с. 12) та Архівна довідка від 09.06. 2010 року, з яких слідує,що з 1953 по 1984 рік [PERSON] відпрацювала в колгоспі відповідну кількість трудоднів. В 1954, 1960,1967,1974-1979 роках [PERSON] зовсім не виконувала роботу в колгоспі. З довідки Ліквідаційної комісії про трудову участь [PERSON] в колгоспі «Радянська Україна» слідує,що з 1966 року по 1980 роки для жінок в колгоспі встановлено 120 трудоднів, а з 1981 року - 180 трудоднів. Осипннгко працювала щорічно по 3,6,8, в 1962 році-59 трудодня. Отже, дані про роботу [PERSON] в колгоспі збереглися, проте. Вони не підтверджують, що вона працювала постійно та безперервно, а навпаки, спростовують це твердження. Постійно вона працювала санітаркою Шпилівського ФАП, що підтверджує її трудова книжка. Проте, відповідно до Указу Президента право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського товариства, у тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишаються його членами. Позивачка не надала доказів, що вона вступала в члени колгоспу «Радянська Україна»; на протязі всіх років, тобто з початку вступу і до виходу на пенсію в 1985 році залишалася членом колгоспу (товариства), виконувала Статут колгоспу (товариства) та вийшла на пенсію як член колгоспу. Твердження представника позивачки, що в протоколах зборів колгоспу «Радянська Україна» с. Шпилі відсутні докази, що [PERSON] виходила з членів колгоспу лише підтверджують те, що [PERSON] в члени колгоспу ніколи і не вступала, поскільки кожний колгоспник мав би вироблять вказану кількість нормозмін чи трудоднів (120-180), при невиконанні встановленого мінімуму, збори вирішували питання про затвердження року в стаж чи не затвердження, а від цього - надання відпустки, збереження за колгоспником відповідної земельної ділянки, тобто, дотримання колгоспником Статуту колгоспу. Сама ж робота в колгоспі, виконання якихось тимчасових чи сезонних робіт в колгоспі (по колективних чи інших договорах),не суперечить Статуту колгоспу та не підтверджує членства в колгоспі і не надає право на пільги, встановлені Статутом колгоспу, так як і не породжує обовязки, а також не надає право на земельну частку(пай) ,згідно з Указом Президента України від 08.08. 1995 року №720/95. Робота позивачки та членство в колгоспі з 1944 року по 1953 рік, не надає позивачці права на участь в одержанні частки паю в колективній землі, так як основним критерієм для набуття права на право на земельну частку(пай) в колективній землі сільськогосподарського товариства є членство в товаристві на час розпаювання, тобто, на 1995 рік. Отже, в позові слід відмовити. На підставі наведеного, п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08. 1995 року № 720/ 95,

Outcome: dismissed