Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

У листопаді 2008 року заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та житлового будинку в якому посилався на те, що проведеною прокуроратурою перевіркою встановлено, що 15 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] передала обдарованій безкоштовно у власність належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2676 кв.м., призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Лисенка, 60 в м. Боярка. Києво-Святошинського району Київської області, а також в той же день укладено договір дарування житлового будинку № 60 по вул. Лисенка в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області на користь [PERSON] Як підтверджується медичною документацією, а саме медичною карткою амбулаторної хворої та довідкою Боярської районної лікарні, [PERSON] з 17.03.2002 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом лакунарної деменшї з параноїдальним синдромом і вольовими порушеннями. У результаті проведеного довгострокового лікування поліпшення психічного здоровя не настало. Згідно медичної картки амбулаторної хворої 13 січня 2004 року, тобто за два місят: де укладення договорів дарування на користь [PERSON], [PERSON] була прийомі у лікаря психіатра поліклінічного відділення. У звязку з хворобою [PERSON]С бузо призначено лікування сильнодіючими медичними препаратами. За таких підстав є достатньо підстав вважати, що підписуючи оспорювані договори [PERSON] через психічну хворобу не могла розуміти значения своїх дій та ними і не усвідомлювала наслідків вчинюваних нею правочинів. Враховуючи, що право власності на земельну ділянку та будинок [PERSON] відчужила безоплатно особі, з якою не перебуває ні у сімейних, ні у родинних відносинах, то є очевидним, шо такі правочини вчинені всупереч її інтересам і не відповідали в момент їх вчинення внутрішній волі [PERSON] Посилаючись на положення ст. 203, 215 та 225 ЦК України позивач просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, та договір дарування житлового будинку які укладені між [PERSON] та [PERSON] 15 березня 2004 року. В судовому засіданні представник прокуратури Києво-Святошинського району Київської області позовні вимоги підтримала. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину може бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положеннями ст. 225 ЦК України передбачено правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Судом та матеріалами справи встановлено, що 15 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування земельної ділянки, та будинку, згідно яких [PERSON] передала безкоштовно у масність обдарованій земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області, вул. Лисенка, 60. Позивач просить визнати зазначені договори недійсними, оскільки на час їх укладення [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються у тому числі і на підставі висновків експертів. Статтею 59 цього Кодексу передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в силу ст. 60 ЦПК України не надано безспірних доказів, шодо психічного стану [PERSON] на час укладення договорів. З висновку амбулаторної судової-психіатричної експертизи № 675 від 28.10.2009 року вбачається, що встановити в якому психічному стані була [PERSON] під час укладення договорів дарування, та чи могла вона у той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виявляється можливим. Сама по собі медична документація, та стан здоровя [PERSON] і її діагноз, ще не говорить про те. що на час укладання договорів остання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки єдиним допустимим доказом у даній категорії справ є висновок експертизи з цього приводу. Враховуючи що вимоги позивача в даному випадку є недоведеними. суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed