Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-03 00:00:00

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив ухвалити рішення, яким визнати неправомірною відмову відповідача щодо переходу на пенсію по інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС та призначення, нарахування та сплати пенсії як інваліду III групи, постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та сплати додаткової пенсії як інваліду III групи, постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% від мінімальної г, пенсії за віком з 17 травня 2010 року; зобовязати відповідача призначити, нарахувати та сплати йому V пенсію як інваліду III групи, постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та сплатити додаткову пенсію як інваліду III групи, постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком з 17 травня 2010 року та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що він має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом III групи, перебуває на обліку у відповідача і має право на пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком для громадян, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на додаткову пенсію в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до статей 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року. Він звертався до відповідача, але йому було відмовлено, тому він вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що розмір пенсії по інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС менше розміру пенсії за віком, яку отримує позивач, а тому, переводити позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не доцільно. Тому, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, дослідивши пенсійну справу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом III групи, що підтверджується копією посвідчення від 03.05.2007 року (арк.с.14), а також особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджено копією посвідчення від 15.09.1994 року (арк.с.13). Дослідженням пенсійної справи встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Павлоград Дніпропетровської області. Первинно йому призначена пенсія з 05.05.1994 року по інвалідності внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, з 01.01.2007 року переведено на пенсію за віком. 17 травня 2010 року [PERSON] звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Павлоград Дніпропетровської області із письмовою заявою про призначення пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (арк.с.5). Отже, відповідно до частини 2 статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», переведення з одного виду пенсії на інший проводиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами. Тому, з 17 травня 2010 року позивачу повинна бути призначена пенсія відповідно до Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 49 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно статті 50, частини 4 статті 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції до 01.01.2008 року), розмір пенсії для інвалідів III групи щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою не міг бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, крім того, інваліди III групи з числа осіб, віднесених до категорії 1, мали право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким законом стосовно реалізації конституційного право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на охорону життя, здоровя і соціального захисту є Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, виходячи саме з цього Закону, слід визначати розмір пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до частини 4 статті 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Твердження Управління Пенсійного фонду, що при розрахунку пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, слід керуватись постановами Кабінету Міністрів України при наявності спеціального закону, є помилковими, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами. Виходячи з положень частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюється в розміріпрожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Згідно частини 3 статті 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, відповідно до у статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму. Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Таким чином, при визначенні розміру пенсії, Управління Пенсійного фонду зобовязано застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до п.34 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», відповідач звільнений від сплати державного мита. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 37 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial