Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на самочинно побудовані споруди. В обґрунтування своїх вимог суду пояснила, що вона та її чоловік у 1998 році . купили будинок № 174 на земельній ділянці, площею 671 кв.м, розташованій по вул.. Севастопольській у м. Краматорську. На не виділеній рішенням виконкому [PERSON] міської ради земельній ділянці вони самочинно побудували будинок. 02.09.2006 року її чоловік помер й не встиг у законному порядку оформити будинок. Після смерті чоловіка вона у встановленому порядку звернулася до відповідача з проханням узаконити самовільно побудований будинок, але їй листом від 5 жовтня 2009 року було відмовлено з підстав, що вона гне дала документа про право власності на землю. Вона звернулася до управління держкомзему в м. Краматорську з проханням виділити їй у власність земельну ділянку по вул.. Севастопольській у м. Краматорську, але листом № 04-0262 їй було відмовлено з тих підстав, що вона не дала документ, який свідчить про її право власності на самочинно побудований будинок. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та попросила суд визнати за нею право власності на самочинно побудований будинок № 174 по вул.. Севастопольській у м. Краматорську. Представник відповідача [PERSON] міської ради позов визнав повністю. Треті особи у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, проаналізувавши зібрані в справі докази, уважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються ЦК України, Земельним Кодексом України. Згідно ст. 331 ч.2 ГК України право власності на знову створене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом установлене прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийому до експлуатації. Згідно ст. 376 ЦК України, право власності на самовільно побудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, що здійснює самовільне будівництво на земельній ділянці не відведеному йому для цих цілей, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже побудоване нерухоме майно. Відповідно до ст..120 Земельного Кодексу України у новій редакції/ набула чинності з 01.01.2010 року/, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, розміщеній на земельній ділянці , що перебуває у власності іншої особи переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення. У судовому засіданні встановлено, що з 9 березня 1991 року позивачка знаходилася у шлюбі з [PERSON]. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 22 липня 1998 року вони з чоловіком у період шлюбу придбали будинок № 174 по вул.. Севастопольській у м. Краматорську житловою площею 12,90 кв.м. Будинок був розташований на земельній ділянці площею 671 кв. м й переданий у безкоштовну приватну власність продавцю будинку [PERSON], відповідно до Рішення виконкому [PERSON] міської ради від 02.07.97 року. У 2006 році чоловік позивачки помер й вона у 2009 році закінчила будівництво нового будинку, бо старий розвалився. Відповідно до Техничного висновку [PERSON], яке має ліцензію Державного комітету України з будівництва та архітектури, будинок № 174 по вул.. Севастопольський побудовано відповідно до проекту. Усі норми ДБН виконані. Санітарні та технічні норми виконані. Будинок може бути прийнятий до експлуатації. Як убачається з відповіді відповідача - останній відмовив позивачці у прийняття в експлуатацію будинку без надання свідчень про те, що вона є власницею земельної ділянки. Відповідно до листа держкомзему в м. Краматорську позивачці було відмовлено з тих підстав, що вона не дала документ, який свідчить про її право власності на самочинно побудований будинок. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивачка вичерпала увесь перелік , який встановлений чинним законодавством України з питань оформлення самочинного будівництва й отримала відмову. Враховуючи положення ст.. 120 ЗК України та ст.. 376 ЦК України, суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання права власності на самочинно побудований будинок підлягають задоволенню бо позивачка просить суд визнати за нею право власності на самочинно побудовані споруди які побудовані на земельній ділянці яка перейшла у її власність з придбанням будинку. Будинок відповідно до висновку [PERSON], яке має ліцензію Державного комітету України з будівництва та архітектури, побудовано відповідно до проекту. Усі норми ДБН виконані. Санітарні та технічні норми виконані. Будинок може бути прийнятий до експлуатації й не порушують прав інших осіб, що не суперечить вимогам ч.5 ст.376 ЦК України де йдеться про те, що на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved