Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-06 00:00:00

У липні 2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом з інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Просила визнати частково недійсними: договір дарування від 27 січня 2006 року, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 167 кв.м.; державний [PERSON] про право власності на земельну ділянку площею 167 кв.м. на ім"я [PERSON] в частині земельної ділянки площею 60 кв.м. Позивачка також просила поділити лірну земельну ділянку між її донькою та відповідачем [PERSON] за другим варіантом експертизи. При цьому посилалася на те, що у січні 1998 року відповідачка [PERSON] одарувала належні їй 16/100 частин будинку №22 по вул.Хлібній у м.Житомирі своїй онуці [PERSON], а 28/100 частин цього будинку - своєму синові - відповідачу [PERSON] У січні 2006 року [PERSON] подарувала всю належну їй земельну ділянку для обслуговування жилого будинку площею 167 кв.м. своєму синові [PERSON] Останній одержав [PERSON] на право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка вважає, що вказаними угодами та правовстановлюючим документом порушуються права її доньки як співвласниці жилого будинку, оскільки у неї відсутня земельна ділянка для обслуговування належної їй частини будинку. У листопаді 2007 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом. Просили усунути перешкоди в користуванні ними земельною ділянкою по вул.Хлібній, 22 шляхом зобов'язання відповідачки [PERSON] знести самочинну прибудову кухні, ванної кімнати та санвузла. При цьому посилалися на те, що зазначені самочинно збудовані приміщення є перешкодою для встановлення порядку користування земельною ділянкою та негативно впливають на їх психологічний стан, викликають відчуття дискомфорту. У липні 2008 року [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої доньки звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Просила визнати частково недійсним рішення Житомирської міської ради від 21 вересня 1995 року № 504 в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 167 кв.м. по вул.Хлібній,22 у м.Житомирі. Ухвалою Богунського райсуду м.Житомира від 23 лютого 2009 року згідно з поданою позивачкою заявою залишено без розгляду позовну заяву щодо визнання частково недійсним рішення Житомирської міської ради від 21 вересня 1995 року № 504. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2009 року позов [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] задоволено частково. Визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки площею 167 кв.м. по вул. Хлібній, 22 у м.Житомирі від 27 січня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку площею 167 кв.м. по вул.Хлібній,22 у м.Житомирі серії ЯБ № 549066 в частині закріплення за [PERSON] на праві власності земельної ділянки площею 60 кв.м. у відповідності з правом власності на 16/100 ідеальних часток будинку №22 по вул.Хлібній у м.Житомирі. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] судові витрати в сумі 111 грн.87 коп. Цим же рішенням [PERSON], [PERSON] відмовлено в задоволенні зустрічного позову до [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], Житомирської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва. У поданій в інтересах неповнолітньої доньки апеляційній скарзі [PERSON] порушує питання про скасування зазначеного рішення суду в частині відмови їй в поділі спірної земельної ділянки з ухваленням в цій частині вимог нового рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, вважає, що суд мав всі підстави задоволити її вимоги, оскільки в матеріалах справи є висновок експертизи, проведеної в іншій справі, із зазначенням варіантів поділу земельної ділянки. [PERSON] та [PERSON] також порушують .питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові в частині вимог [PERSON] та направленням справи на новий розгляд в частині вимог, заявлених в зустрічному позові. При цьому посилаються на те, що суд не з"ясував предмет спору. Вважають, що суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були притягнуті до участі у справі. Це зокрема інші співвласники будинку № 22 по вул.Хлібній. На думку апелянтів, при вирішенні спору судом неправильно застосовані норми матеріального права. Вважають, що в даному випадку суд мав керуватися положеннями ч.2 ст.377 ЦК. Крім того, зазначають, що обставини справи судом з"ясовані неповно. Вважають, що суд мав з"ясувати, чи виділені в натурі доньці позивачки належні їй 16/100 ідеальних частин будинку, чи підтверджений доказами заявлений розмір земельної ділянки площею 60 кв.м., чи мало місце самочинне будівництво та чи не порушені цим права інших співвласників будинку. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON] і [PERSON] - задоволеннюне підлягає, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була власницею 44/100 частин будинку по вул.Хлібній,22 у м.Житомирі. Згідно з [PERSON], актом на право власності на земельну ділянку серії 1-ЖТ №044510 бід 8 грудня 1995 року [PERSON] також належала земельна ділянка площею 167 кв.м. по вул.Хлібній,22 у м.Житомирі для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 30 січня 1998 року [PERSON] подарувала 16/100 частин вказаного вище жилого будинку своїй онуці [PERSON], а 28/100 частин цього ж будинку - синові [PERSON] (а.с.10,42). Вказані обставини підтверджені копіями договорів дарування. Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.18"г" постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року при переході права - власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Тобто, при переході права власності на будинок право на земельну ділянку автоматично переходить до набувача будівлі. Згідно з ч.2 ст.30 ЗК (в редакції 1990 року) при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські споруди де\-кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об"єктів. За наведених обставин, вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що до нових співвласників подарованих відповідно 16/100 та 28/100 частин будинку перейшло право власності на належну до будинку земельну ділянку пропорційно до розміру часток кожного у праві власності на будинок. Разом з тим, обгрунтовуючи висновки в цій частині вимог, суд помилково посилався на ст.120 ЗК та ст.377 ЦК (-в редакції 2004 року)- матеріальний закон, який не підлягав- застосуванню. Тому, відповідно до ст.309 ЦПК рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом виключення посилання на зазначений закон із мотивувальної та резолютивної частин рішення. Згідно з договором від 27 січня 2006 .року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 167 кв.м. по вул.Хлібній,22 у м.Житомирі, надану їй для обслуговування житлового будинку і господарських споруд без зміни цільового призначення (а.с.6). Оскільки із наведених вище підстав зазначена угода не відповідає вимогам закону то відповідно до ч.Г ст.215 ЦК суд правильно визнав її недійсною в частині,що,-відповідає частці позивачки у праві власності на будинок. Крім того, на підставі зазначеного' договору дарування 3 липня 2007 року [PERSON] видано [PERSON] на право власності на земельну ділянку (а.с.7). Але, із наведених вище підстав суд також правильно вважав, що він є частково недійсним в тій частині земельної ділянки, що відповідає частці позивачки, у праві власності на будинок. Проте, резолютивна частина рішення в цій частині вимог викладена таким чином, що не містить чітких, вичерпних, безумовних висновків щодо обставин справи. Тому в цій частині рішення підлягає зміні із викладенням резолютивної частини в іншій редакції. Також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині вимог про поділ земельної ділянки, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склався певний порядок користування жилим будинком. Зокрема, [PERSON] користується приміщеннями в будинку 5-1,5-2,5-3, [PERSON]- 3-1,3-2,3\-3,3-4,5-4 та хлівом і вбиральнею (а.с.93). Вказані обставини визнані всіма сторонами, а тому додаткового доведення не потребують. Відповідно до висновку експертизи, проведеної під час апеляційного розгляду справи, та виходячи із розміру часток кожного із співвласників у праві власності на будинок, розмір належних їм земельних ділянок становить: [PERSON]- 60,7 кв.м., [PERSON]- 106,3 кв.м. Експертом запропоновано три варіанти поділу спірної земельної ділянки. На думку апеляційного суду найбільш прийнятним при вирішенні спору в цій частині вимог є перший варіант додаткової експертизи №75-06-10 від 11 червня 2010 року, враховуючи наступне (а.с.282- 283). Розміри .земельних ділянок, що виділяються кожній із сторін, в даному випадку, з точністю відповідають розмірам їх часток у праві власності на будинок. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що законним представником неповнолітньої позивачки [PERSON] зроблено 4 самовільні прибудови до належної їй частини будинку розміром 22,7 кв.м. Зазначена обставина підтверджена також і висновком експерта (а.с.216). Вказаний варіант поділу дає можливість виділити позивачці земельну ділянку під цими забудовами в межах розміру належної їй частки. Також при даному варіанті поділу враховані: фактичне розташування будівель і споруд на земельній ділянці; порядок фактичного користування жилим будинком та господарськими спорудами; забезпечується можливість обслуговування, під"їзду та підходу до будинку і господарських споруд для обох сторін. Заперечення відповідача [PERSON] щодо неможливості в такому випадку проведення в майбутньому прибудов до належної йому частини будинку заслуговували б на увагу у разі існування у нього на даний час відповідного дозволу на проведення будівельних робіт. Проте доказів на підтвердження цих обставин відповідачем не надано. Поділ спірної земельної ділянки між сторонами у такий спосіб не виходить за її загальні межі (167 кв.м.) . Тому є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення прав інших співвласників будинку, оскільки цим поділом не порушено межі ділянок, належних останнім. Крім того, на думку апеляційного суду рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов'язання знести самочинне будівництво скасуванню не підлягає, виходячи з наступного. Як вже зазначалося вище, висновком експертизи встановлено, що законним представником неповнолітньої позивачки [PERSON] зведено самовільну прибудову до належних їй приміщень 5-1 і 5-2 загальним розміром 22,7 кв.м., яка складається із кухні, ванної кімнати та санвузла (а.с.216). Вказана прибудова зроблена на земельній ділянці, належній [PERSON] Тобто, спірне самочинне будівництво зведене за земельній ділянці, яка не виходить за межі спірної ділянки розміром 167 кв.м., а тому права інших співвласників будинку не порушені. Вирішуючи спір в цій частині суд врахував, що за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК в разі доведеності особою відповідно до вимог ч.3ст.10 ЦПК факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Оскільки позивачі за цим позовом не довели, що спірні (приміщення негативно впливають на їх психологічний стан, викликають у них відчуття дискомфорту, вони не перешкодили визначити порядок користування спільною земельною ділянкою, то суд ^правильно вважав, що підстав для задоволення позову в цій частині вимог не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved