Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, зобовязати відповідача провести з 01 липня 2007 року по 01 квітня 2010 року перерахунок та стягнути недоплачені суми додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобовязати відповідача призначити (встановити) йому додаткову пенсію за шкоду, завдану здоровю згідно вимог ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнати за ним право на отримання основної пенсії згідно ст.. 49, ч. 4 ст. 54 вищевказаного Закону у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500 грн. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є інвалідом 2-ї групи від захворювання, повязаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Він перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію. У звязку з чим позивач вважав свої права на отримання щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, завдану ушкодженням здоровя, порушеними бездіяльністю відповідача, який не здійснив перерахунок пенсії відповідно до вимог закону, та звернувся за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до суду. Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутності. Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду заперечення на позов, в яких просить суд розглядати справу у відсутності його представника, в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.01.2007 року та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до ст. 11 якого умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом. Розмір державної пенсії визначається за тим законом, згідно з яким вона призначена. Статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсії, призначені за цим Законом обчислюються з розміру грошового забезпечення, яке включає відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії. Позивач до 01.07.2007 року був інвалідом III групи, інвалідність II групи встановлена з 20.06.2007 року безстроково. Ч. 1 та ч.2 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ, пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону. Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків) або відповідно до статті 54 цього Закону. Пенсія позивачу обчислена із грошового забезпечення, а ст.54 Закону N 796-ХН передбачає обчислення пенсії із заробітної плати відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Таким чином, положення ч.4 ст. 54 Закону N 796-ХП, якою визначено, що розмір державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника в усіх випадках для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком, не поширюється на позивача. Відповідно до ст. 49 далі - Закон №796, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3. 4. встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Встановленя додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 передбачено ст. 50 Закону України №796 в якій зазначено, що інвалідам II групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. На підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-УІ в Закон № 796 були внесені зміни та відповідно до п.п. 12 п. 28 розділу II вказаного Закону текст ст. 50 викладено в такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1. призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: ... інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність." Положення п. 28 розділу II вказаного Закон\' України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-УІ. яким були внесені зміни до ст. 50 та ст. 54 Закону № 796 визнані неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Статтею 62 Закону № 796 встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. На підставі цих норм головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при нарахуванні додаткової пенсії позивачу керувалося Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, пунктом 4 якої передбачено: щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачувати інвалідам II групи 20 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Пункт 6 вказаної постанови закріплює положення стосовно розмірів пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, яка для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по II групі інвалідності не може бути нижчою від 965 грн. З урахуванням зазначеної Постанови позивачу виплачується додаткова пенсія в розмірі зазначених 20 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, розмір додаткової пенсії позивача, передбаченої ст.50 Закону №796, з 01.07.2008 року - 482 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність) х 20% = 96 грн.40 коп. З 01.10.2008 року - 498 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність)х 20%=99 грн.60 коп. з 01.11.2009 року - 573 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність)х 20%=114 грн.60 коп. У свою чергу стаття 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» № 835 від 26.12.2008 року встановлює норму згідно якої Кабінету Міністрів України у 2009 році надається право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. У звязку з чим в позові просило відмовити. За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Як свідчать матеріали справи, позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, є інвалідом ІІ групи з 01.07.2007 року по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з отриманим статусом. Крім того, позивач отримує основну пенсію як військовослужбовець. При таких обставин позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком як інваліду ІІ групи, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою. Наявність у позивача такого права є визначальним при вирішенні вказаного спору, крім того це право гарантується ч.2 ст.46 Конституції України. Згідно п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991 р. має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме закони підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Тому суд вважає посилання відповідача на те, що КМУ своїми нормативно - правовими актами, визначає конкретний розмір пенсії, встановлених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які виплачуються за рахунок державного бюджету, безпідставними. Оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при розмірі пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України № 796, а не постанова Кабінету Міністрів України № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону № 796, якою передбачено, що порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМУ, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України, не означає, що останній встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим Законом. Зі ст. ст. 50,54 Закону № 796 випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. У звязку з чим, суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст.50,54 Закону № 796. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону № 796, яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1,2,3 категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум встановлюється КМУ і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік. Оскільки позивачу слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитися з нового розміру мінімальної пенсії за віком. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в редакції від 28.12.2007 р. яка чинна з 01.01.2008 р., у ст. ст. 50 Закону № 796 були внесені зміни, а саме зменшений розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до категорії 1 інвалідам 2 групи до 20 % мінімальної пенсії за віком (до внесених змін - 75%). Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61,62,63,66 розділу 2, пункту 3 розділу Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст..67 розділу 1,п.п.1-4,6-22,24-100 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення п.28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами ,які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону ,що визнані неконституційними. Рішенням Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов до висновку, що до 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області повинно було нарахувати та сплачувати позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену ст..ст.50 Закону України № 796, які діяли до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по 01 квітня 2010 року мав діяти у відповідності з приписами діючих норм ст. ст. 50 Закону України № 796 нараховувати та здійснювати позивачу виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік" затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць: з 01 жовтня 2008р. - 498,00 гривень. Статтею 54 Закону України „Про Державний бюджет на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Відповідно до ст.. 1 Закону України встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 листопада 2009 року - 573 гривень, з 1 січня 2010 року - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень. Статтею 52 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік" затверджений на 2010 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць: з 1 січня 695,00 гривень, з 1 квітня - 706,00 гривень. Згідно статті 49 Закону України № 796 позивач повинен одержувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію відповідно до вимог статті 50, 67 п.3 цього Закону. Як вбачається з заперечень відповідача, позивачу виплачувалася додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, недоплачені суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, підлягають виплаті позивачеві відповідачем. З матеріалів справи та заперечень відповідача на позов вбачається, що позивач не отримує в повному розмірі додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок додаткової пенсії позивачу, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання проводити і в подальшому перерахунок додаткової пенсії, встановленої Законом, не підлягають задоволенню, оскільки права позивача ще не порушенні. Стосовно вимог позивача про перерахунок основної пенсії, суд дійшов наступного. [PERSON] перебуває на обліку в Головному УПФУ в Харківській області з 01.01.2007 року та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно ст.. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Також ст.. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» надає право вибору позивачу, так як військовослужбовцям, особам які мають право на пенсію за цим Законом та члени їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. А відповідно до ст.. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків) або відповідно до ст.. 54 цього Закону. Враховуючи, що [PERSON] самостійно побажав отримувати пенсію по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то у суду немає підстав для визнання за позивачем права на отримання основної пенсії згідно ст.. 49, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, оскільки таке право позивача не було порушено з боку відповідача, та позивач не обмежений у праві вибору того чи іншого виду основної пенсії, зазначених у вищевказаних законах. Питання про розподіл витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України. Разом з тим, суд відмовляє у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., оскільки позивачем не надано достатніх доказів надання йому правової допомоги адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права, а крім того, в матеріалах справи відсутній договір про надання позивачу правової допомоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial