Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

У лютому 2010 року позивач [PERSON] міська рада Києво-Святошинського району Київської вернулась до суду з позовом до [PERSON] про знесення самочинно збудованої прибудови до житлового будинку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно з Державним актом на право приватної власності і від 08 вересня 1998 p., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2431, власником земельної ділянки № 91 по вул. Зеленій в м.Боярці Києво-Святошинського району Київської області є [PERSON]. На своїй земельній ділянці відповідачка без відповідного оформлення технічної документації самочинно провела перебудову житлового будинку, на місці якого звела двоповерховий будинок з мансардою на відстані від сусіднього житлового будинку, який належить на підставі договору купівлі-продажу від10 2001 року за реєстровим № 1461 [PERSON], та на відстані 0.83-0,86 м садиби. Рішенням [PERSON] міської ради № 39/21 від 18 березня 2008 р. «Про приведення до норм згідно діючого законодавства України самовільно проведеного будівництва в м. Боярка, вул. Зелена, гр. [PERSON]М.» відповідачку було зобовязано привести самовільно здійснене нею будівництво у відповідність до законодавства України, діючих протипожежних, санітарних та лих норм і правил. Проте і на даний час відповідачка добровільно не виконала вимоги цьогорішення. Позивачем було вказано з посиланнями на законодавство України на порушення з боку [PERSON] при здійсненні нею самочинного будівництва. Виходячи з викладеного, [PERSON] міська рада Києво-Святошинського району Київської просила зобовязати [PERSON] знести за власний рахунок самочинно ану прибудову до житлового будинку № 91, що знаходиться по вул. Зеленій у м. Боярці Святошинського району Київської області. Також у березні 2010 року третя особа у справі [PERSON] заявилапозов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до житлового будинку та відшкодування моральної шкоди Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового від 10 квітня 2001 року за реєстровим № 1461, їй належить на праві власності житловий будинок № 89 по вул. Зеленій в м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області. Власником сусіднього будинку № 91 по вул. Зеленій в м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області є [PERSON], яка в межах своєї земельної ділянки без відповідного оформлення технічної документації самочинно провела перебудову свого старого житлового будинку, на місці якого звела двоповерховий будинок з мансардою на відстані 3,20 м від житлового [PERSON] та на відстані 0,83-0,86 м від межі садиби з боку їїбудинку. На основі цього просила суд усунути перешкоди у користуванні нею її житловим будинком №89, що знаходиться по вул. Зеленій у м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області, шляхом зобов'язання [PERSON] знести за власний рахунок самочинно побудовану прибудову до житлового будинку №91. що знаходиться по вул. Зеленій у м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області, і привести його до попереднього стану, що був до початку здійснення самочинної прибудови, а також стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у сумі 5100 грн. В судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання про зміну формулювання своєї позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні її будинком без зміни підстав та предмету позову просила суд знести за власний рахунок самочинно побудовану прибудову до житлового будинку № 91, що знаходиться по вул. Зеленій у м. Боярці Києво-Святошинського району Київської. В судове засідання представник [PERSON] міської ради не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав лист до суду з проханням слухати справу за його відсутності, позов задовольнити у повному обсязі. [PERSON] та її представник в судове засідання зявилися, підтримали свій позов та позов [PERSON] міської ради, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання зявилися, проти позовів [PERSON] міської ради та [PERSON] заперечували, подали свої письмові заперечення, просили відмовити в їх задоволенні повністю. Представник Інспекції державного будівельно-архітектурного контролю в Київській області в рве засідання зявився, позов [PERSON] міської ради підтримав, просив його задовольнити, а оз [PERSON] вирішити згідно з чинним законодавством України. Представники Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічна служби Київської області відділу державного пожежного нагляду Києво-Святошинського району Управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в Київській області, відділу містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду листи з проханням розглядати справу без участі їх представників. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд входить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області та [PERSON] до [PERSON] в частині знесення самочинної прибудови слід задовольнити, а в рештіпозовних вимог [PERSON] до [PERSON] - відмовити з наступних підстав. Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами в суді, що власником земельної ділянки будинку № 91 по вул. Зеленій в м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області є [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю В 08 вересня 1998 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності і землю за № 2431. Власником сусіднього будинку № 89 по вул. Зеленій в м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області є [PERSON], що підтверджується договором купівлі- продажу від 10 квітня 2001 року за реєстровим № 1461. На вище зазначеній земельній ділянці відповідачка [PERSON] без відповідного оформлення технічної документації провела перебудову старого житлового будинку, на місці якого звела двоповерховий будинок з мансардою на відстані 3,20 м від сусіднього житлового будинку та на відстані 0,83-0,86 м від межі сусідньої садиби з боку будинку [PERSON] Рішенням [PERSON] міської ради № 39/21 від 18 березня 2008 р. «Про приведення до норм діючого законодавства України самовільно проведеного будівництва в м. Боярка, вуя. Зелена, буд. 91 гр. [PERSON]М.» [PERSON] було зобовязано привести самовільно здійснене - будівництво у відповідність до законодавства України, діючих протипожежних, санітарних та будівельних норм і правил. Проте на час ухвалення рішення суду відповідачка добровільно не виконала вимоги вище згаданого рішення [PERSON] міської ради. Відповідно до п. 7 Додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і поселень» часткова реконструкція житлових будинків на окремих садибних ділянках, які ні за раніше чинними нормативами, допускається за погодженням з місцевими органами архітектур і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду. У матеріалах справи і будь-які підтвердження того, що [PERSON] отримала перед початком здійснення лови, як вона стверджувала у судовому засіданні - у 2007 році, погодження у місцевих органах архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду, а тому суд робить х, що їх взагалі не було. При здійсненні відповідачкою самочинної перебудови нею було порушено вимоги обовязкового додатку 3.1. ДБН 360-92, а саме: не дотримано норми протипожежної відстані між сусіднього будинку № 89 та стінами прибудови, що повинна складати не менше 8 м. Згідно з вимогами п. 3.25 ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати вище 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на носію суміжних ділянок. Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без (належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до п. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює)будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, рані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Вимогами абзацу 4 ст. 20 Закону України «Про планування і забудову території» встановлено, державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій є обов'язковими для суб'єктів містобудування. У абз. 6 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову території» зазначено, що будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно »затвердженої проектної документації. У судовому засіданні [PERSON] надала суду титульну сторінку проекту житлового будинку, однак з нього можна зробити лише висновок, що він готувався у 2009 році вже по факту завершеного будівництва, тобто без врахування зауважень [PERSON] міської ради, районних служб та сів власників сусідніх будинків, затверджений 11 грудня 2009 року завідуючим відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської і, а не представником органу місцевого самоврядування. У відповідності до частин 1, 2, 3, 12 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову території» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону. Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звергається до відповідного органу виконавчої влади органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної і, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови, и (клопотання) можуть бути додані передпроектні роботи. Орган місцевого самоврядування визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки місцевим правилам забудови населеного пункту, містобудівній документації. Замовник, який має наміри забудови, що не відповідають містобудівним умовам і обмеженням встановленим для земельної ділянки, що перебуває у його власності або користуванні, може звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з додатковими пропозиціями та обґрунтуваннями цих намірів. У матеріалах справи відсутні будь-які звернення і заяви [PERSON] з приводу здійснення прибудов та перебудов будинку до [PERSON] міської ради. Згідно з п. 1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №273 від 05 грудня 2000 р., дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, розширення і технічного переоснащення є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої службам документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним особам на видачу ордера на проведення земляних робіт. Такий дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. Пунктом 5.1 вище згаданого Положення визначено, що виконання будівельних робіт на обєктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у шилі будівельних робіт вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством. Ця ж думка підкреслена і в абз. 16 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території». У відповідності до ст. 30-1 Закону України „Про планування і забудову територій та ст. 18 Закону України „Про основи містобудування будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в їдку встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Відповідачкою суду не було надано ні оригіналів, ні копій дозволу на виконання будівельних ", а також акта про введення спірної прибудови в експлуатацію, тому суд приходить до висновку, її взагалі не існує. Листами відділу містобудування і архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 110 від 19 грудня 2009 р., Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції № 5563 від 24 грудня 2009 р., відділу державного пожежного ляду Києво-Святошинського району Управління з питань наглядово-профілактичної діяльності МНС України в Київській області № 62 від 21 січня 2009 р., Інспекції з державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області № 7/10-53 від 20 січня 2010 р. будівництво прибудов та переобладнання відповідачкою старого будинку виконано в порушення вимог законодавства, санітарних, пожежних та будівельних норм і правил. Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 3156/10-15 від 3 червня 2010 року відстань між житловими будинками №№ 89 та 91 по вул. Зеленій у м. Боярці во-Святошинського району Київської області не відповідає вимогам нормативних документів: п.3,25 ДБН 360-92**, згідно з яким відстань від найбільш виступної конструкції стіни житлового будинку № 91 до межі сусідньої ділянки № 89 повинна складати не менше 1,0 м, а фактично дана стань становить 0,83-0,86 м; додатка 3.1. ДБН 360-92**, відповідно до якого протипожежний рив між даними житловими будинками повинна складати 8 м, а фактично відстань становить від 0 м до 4,85 м. Тобто можна зробити висновок, що, дійсно, своїми діями [PERSON] порушила право [PERSON] та її сімї на безпечне пожежне середовище в межах будинку № 89 по вул. Зеленій у м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має правовчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності нам шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати логічну ситуацію та природні якості землі. [PERSON] дані вимоги проігнорувала, використовує свою власність усупереч вимогам)законодавства та інтересам інших осіб, а точніше [PERSON], що підтверджується викладеним іе та актом обстеження будинковолодіння останньої від 26 січня 2009 р. У судовому засіданні [PERSON] та її представник подали на свій захист разом із запереченням копії плану присадибної ділянки з будівлями по вул. Зеленій, 91 в м. Боярці, які ні міститись у технічному паспорті на будинок (сам технічний паспорт не надавали), а також відділу державного пожежного нагляду Києво-Святошинського району Управління з питань наглядовоово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в Київській області № 812 від 15 серпня р. та Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції № 2868 від 27 серпня р., постанови про накладення адміністративного стягнення № 331 від 27 серпня 2008 р. Із зазначчених документів вбачається, що відповідачка зробила самочинне будівництво без отримання ту [PERSON] міської ради та технічної документації, за що була притягнена до адміністративної відповідальності. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у пенні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачка проігнорувала вимоги рішення [PERSON] міської ради № 39/21 від 18 березня 2008 р., яким було зобовязано привести самовільно здійснене будівництво у відповідність до законодавства України, діючих протипожежних, санітарних та будівельних норм і правил, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] міської ради та [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] за власний рахунок знести самочинно побудовану двоповерхову прибудову з мансардою до житлового будинку № 91, що знаходиться по вул. Зеленій у м. Боярці Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань , погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру кодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за ості її вини. Положення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року - "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлює, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, х цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з абз. 2 п. 5 цієї ж Постанови Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної майнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими и (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір кодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних пошкоджень , істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона " вязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи вимоги зазначеного законодавства України, суд вважає, що позивачці [PERSON] слід відмовити в її позовних вимогах в частині стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди у сумі 5 100 грн., оскільки вона не довела існування тих фактів, які дають підстави стягнення і у такому розмірі. Зжаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 16, 23, 319, 376, 391, ] 167, 1168 Цивільного країни, п.п. З, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

Outcome: dismissed