Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-15 00:00:00

[PERSON]JI. звернулася до суду із позовом, яким з врахуванням подальших уточнень, просила визнати недійсним договір від 27.12.2005 р. з додатковими договорами, яким [PERSON] передав в іпотеку кредитній спілці «Надія» [ADDRESS], визнати квартиру спільною сумісною власністю її та [PERSON], визнати за нею право власністю на квартиру, врахувавши компенсацію зроблену нею [PERSON] грошову компенсацію в сумі 71898,50 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 1974 р. по 1991 р. перебувала у шлюбі із [PERSON], від якого мають сина [PERSON], [INFO], але до січня 2007 р. проживала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В 2003 р. позивачка та її син продали належну їм нерухомість й на виручені кошти на імя [PERSON] купили спірну квартиру, на яку, як вважає, поширюється режим спільного сумісного майна подружжя. У серпні 2007 р. [PERSON] отримав від неї компенсацію за свою частку квартири, а в жовтні 2007 р. виїхав до Ізраїлю, де за її відомостями, помер. Договір іпотеки укладений був укладений без її та сина згоди, на якість незрозумілі цілі, чим порушив її право на частку у спільній сумісній власності. В свою чергу, кредитна спілка «Надія» звернулася до суду із позовом, яким просила звернути стягнення на предмет іпотеки, яка належить [PERSON]- [ADDRESS] на підставі договору від 27.12.2005p.,встановити спосіб реалізації предмету іпотеки, і виселит мешканців, які в ній проживають. Позов обґрунтований тим, що договір іпотеки укладений в нотаріальній формі в забезпечення кредитного договору від 26.12.2005 p., протягом 2005 -2007 р. [PERSON] позичив грошову суму у 150000 грн. Умови кредитного договору [PERSON] не виконує, через що загальна сума заборгованості станом на травень 2009 р. складає 596784,25 грн. Ухвалою суду від 26.05.2009 р. позов [PERSON] та позов кредитної спілки «Надія» обєднано в одне провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник предявлені позовні вимоги підтримали, позов кредитної спілки «Надія» не визнали. [PERSON] пояснила, що восени 2007 р. [PERSON] виїхав до Ізраїлю, де у 2008 p., як їм стало відомо з телефонного повідомлення, помер в м. Ашкелон, проте жодних документів на підтвердження цього у неї немає. Наголошують що досі право власності [PERSON] є чинним. Представник кредитної спілки «Надія» позовні вимоги [PERSON] не визнав, свій позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, позовні вимоги кредитної спілки «Надія» не визнав. Суд вислухавши доводи представників, [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а позовні вимоги кредитної спілки «Надія» належить задовольнити частково. Так, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10.12.1991 р., про що відділом ЗАГС м. Мурманська видано свідоцтво (а.с.6). 16.11.1975 р. у шлюбі [PERSON] з [PERSON] народився син [PERSON] (а.с.12) На підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2003 р., р. №4334, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Даний договір зареєстрований у Миколаївському БТІ (а.с.7-10). Згідно кредитного договору № 34 від 26.12.2005 р. (а.с.28-31) укладеного між кредитною спілкою «Надія» (позичкодавець) та [PERSON] (позичальник), останній отримав грошові кошти в сумі 60000 грн. на ремонт квартири строком до 26.12.2007 р. зі сплатою 0,167% від суми за кожен день користування ним. [PERSON] зобовязався передати у заставу кредитній спілці [ADDRESS] (п.1.1.;2.3;3.1;4.1.1.1.). Підставою для звернення стягнення на майно є недотримання строків повернення кредиту або невиконання відповідних вимог спілки (п.7.2.1 та 7.2.2). Згідно видаткового касового ордеру №366 від 27.12.2005 р. [PERSON] суму кредиту у 60000 грн. отримав (а.с.33). 27.12.2005 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], р. за №4311, посвідчено договір іпотеки [ADDRESS], укладеного між кредитною спілкою «Надія» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) у забезпечення зобовязань за кредитним договором №34 від 26.12.2005 р. Відповідно до тексту договору квартира оцінена у 120000 грн. (п.1.4). [PERSON] гарантував - що квартира належить йому на законних підставах і є його власністю (п.2.1.1), квартира вільна від будь-яких зобовязань (п.2.1.3), на момент укладання даного договору предмет іпотеки не має обтяжень, не існує ніяких прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, у т.ч. тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, спору про нього немає (п.2.1.9), укладанням договору не порушуються права третіх осіб, у т.ч. неповнолітніх, вказана квартира не придбана в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї (п.2.1.11), у вказані квартирі ніякі особи не зареєстровані та не проживають, іпотекодавець зобовязується не реєструвати у вказаній квартирі будь-яких осіб на період знаходження квартири в іпотеці (п.2.1.12), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або іншим шляхом (п.5.4). [PERSON] нотаріусом відповідно до п. 7.1. договору були розяснені положення ст. 203 ЦК України, ст.37, 38, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 74 СК України, ст. 405, 822 ЦК України і йому стверджував, що не помиляється щодо обставин, які мають істотне значення, не вводять один одного в оману, цей договір не вчиняється проти справжньої волі сторони, не вчиняється під впливом тяжкої обставини, не є фіктивним або удаваним, дієздатність сторін не обмежена. В цьому ж договорі нотаріусом викладена заборона відчуження квартири у відповідності до ст.73 Закону України «Про нотаріат» (а.с.34-36). На теперішній час [PERSON] має зареєстроване місце проживання у спірній квартирі(а.с.). В подальшому, [PERSON] та кредитною спілкою було укладено додаткові договори до кредитного договору №34 від 26.12.2005 р. про збільшення розміру кредиту: №1 від 31.07.2006 р. - 85000 грн. (37); №2 від 04.12.2006 р. - 115000 грн. (41); №3 від 17.04.2007 р. - 150000 грн. (а.с.39) В іпотечний договір від 27.12.2005 р. у звязку із зміною (збільшенням) суми кредиту були внесені відповідні зміни додатковими договорами від 03.08.2006 р. (а.с.38), 07.12.2006 р.(а.с.42); 18.04.2007 р. (а.с.40). Грошові кошти у повному обсязі [PERSON] отримані (а.с.46-48). 10.08.2007 р. [PERSON] оформив нотаріальну заяву, про те, що він отримав від [PERSON] вартість 1/2 частки квартири № 22 по вул. Генерала Карпенка. 42 в м. Миколаєві у 7189,50 грн.. Свідок [PERSON], заступник голови правління кредитної спілки «Надія», пояснила що [PERSON] пояснював, що квартира його, вважає що його близькі повинні були знати про укладання кредитного договору і вона особисто говорила про це сину - [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою сімї [PERSON], спірну квартиру позивачка із [PERSON] придбали спільно для сина, робили в ній ремонт, чому квартира була оформлена на [PERSON] не знає. Свідок [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS], пояснила, що [PERSON] та [PERSON] говорили їй, що кв. № 22 купили для сина, спільно робили в ній ремонт. При вирішення спору суд виходить з наступного. В обґрунтування свого твердження що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та [PERSON], позивачка посилається одночасно на ст. 22 КпШС та ст. 74 СК України. Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України він набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. ЦК України набрав законної сили з 01.01.2004 р. згідно п. 1 своїх Прикінцевих та перехідних положень. У відповідності до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Стаття 22 КпШС передбачала, що спільною сумісною власністю є майно нажите подружжям за час шлюбу і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, на 01.12.2003 р. (час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) діюче сімейне законодавство не надавало факту проживання чоловіка та жінки однією сімї без шлюбу юридичного значення для набуття спільної власності та визначення її форми. Тому посилання [PERSON] на те, що на [ADDRESS], яке було придбано [PERSON] 01.12.2003 р. поширюється режим спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі є помилковими та не відповідають закону. До того ж суд звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження своєї участі в придбанні квартири позивачка всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду не надала і за власним визнанням була пенсіонеркою. При укладанні 27.12.2005 р. договору іпотеки нотаріусом [PERSON] розяснені положення, у т.ч. ст. 74 СК України, і той погодився що інтересів будь-якої третьої особи цей договір не порушує, квартира не придбана за спільні кошти членів сімї або в результаті спільної праці. Договір купівлі-продажу квартири від 01.12.2003 р., кредитний договір №34 від 26.12.2005 р. з додатковими договорами, договір іпотеки від 27.12.2005 р. з додатковими договорами на теперішній час є чинними та не оскаржені. Ці документи є належними та допустимими доказами на спростування тверджень позивачки про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном. Відсутність права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, позбавляє позивачку права предявлення вимоги про визнання іпотечного договору від 27.12.2005 р. недійсним і права на визнання власності на дану квартиру в цілому за рахунок вже сплаченої [PERSON] компенсації Існування заяви [PERSON] від 10.08.2007 р. про отримання від [PERSON] компенсації за 1/2 частку квартири юридичного значення для вирішення спору згідно наведених норм закону немає. Тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Щодо позову кредитної спілки «Надія», то суд виходить з наступного. Підставою вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно позивач вказав пункт 6.2.1. кредитного договору № 34 від 26.12.2005 р. (а.с.28-31) укладеного між кредитною спілкою «Надія» та [PERSON], яка передбачає, що в разі порушення позичальником строку повернення кредиту більш ніж на 5 днів від 26.12.2007 р. кредитна спілка має право відшкодувати суму неповерненого кредиту, несплачених процентів за користування ним й нараховані штрафні санкції, а також звернути стягнення на заставлене у відповідності до даного договору майно. Відповідно до п. 5.1. договору іпотеки від 27.12.2005 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], р. за №4311 іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадках, якщо сума наданого кредиту та/або проценти за користування ним, можливі неустойки й витрати не будуть сплачені у строк встановлені кредитним договором. Згідно п. 5.2. договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обовязків встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Дана умова договору узгоджується з положеннями ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». [PERSON] умови кредитного договору не виконані, за ним станом на 12.05.2009 р. рахується борг у 596784.25 грн. (заборгованість за кредитом, неустойка). Таким чином, законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку суду, в даному випадку наявні. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Суд вважає за можливе визначити спосіб реалізації у вигляді реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Проте не підлягають задоволенню вимоги кредитної спілки про виселення мешканців з квартири [ADDRESS]. Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, кредитна спілка не додержалась вимог закону щодо досудового врегулювання, що є обовязковою передумовою для звернення до суду з вимогою про примусове виселення мешканців предмета іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: partial