Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новозаводському районі м. Чернігова про визнання дій відповідача щодо не нарахування підвищення до пенсії, як дитині війні згідно з вимогами ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними, зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з підвищенням її розміру, як дитині війні на 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2006 року, здійснити відповідні виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має статус «дитини війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за піком. Протягом 2006-2007років підвищення, як дитині війни взагалі не виплачувалося і зараз виплачується значно в менших розмірах. Вказує, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог ч.2 ст. 46 Закону України № 1058 суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації частини втрати доходів. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову ( а. с. 17). Посилається, що підвищення проводилося відповідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2007 рік" № 489 від 19.12.2006 року, Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", в 2009-2010 роках виплата проводилася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року. Просить відмовити в задоволені позову в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутності позивача, представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має правовий статус «дитини війни», що підтверджується пенсійним посвідченням № 140957 (а.с.7-8). Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якого діяла до 1 січня 2007 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист. Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету і підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості. Згідно п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 цього Закону, відповідно якої у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» , як п. 12 ст. 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього закону. Згідно п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного Суду України № 10- рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Відповідне рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Законом України "Про Державний бюджет на 2010 рік" положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялось, відсутні положення щодо обмежень у виплаті державної соціальної підтримки дітям війни, а отже допомога в 2009 та за період січень-травень 2010 році мала нараховуватись у визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» розмірах. Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 46 ЗУ " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Враховуючи, що відповідач наполягає на відмові в задоволенні вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, суд відповідно до ст. 267 ЦК України відмовляє в задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 17 травня 2007 року. Судом не приймаються обґрунтування позивача на не застосування строку позовної давності відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки зазначена норма закону застосовується до суми нарахованої суми пенсії і не отримані з вини органу, що призначає виплачує пенсію, а у випадку позивача сума підвищення пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ України «Про соціальний захист дітей війни» не нараховувалася. За період з 17 травня 2007 року по 09 липня 2007 року, з 01 січня 2008 року до 22 травня 2008 року відповідач правомірно здійснював виплату надбавки, встановленої для учасників війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції закону, яка діяла на даний період. Позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо не нарахування [PERSON] за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 17 травня 2010 року підвищення пенсії у розміри визначеному ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити з урахуванням проведеної виплати за вказаний період, з нарахуванням компенсації відповідно до ст. 46 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підлягають задоволенню, оскільки Постанова KM України № 530 від 28 травня 2008 року відповідно до якої відповідач проводив виплату в 2009 - 2010 роках, є підзаконним нормативним актом і вона суперечить ст. 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" і ст. 22 Конституції України, а тому виходячи із пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами в частині визначенні розміру підвищення пенсії підлягає застосуванню Закон України " Про соціальний захист дітей війни", а посадові особи органів місцевого самоврядування відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідачем в судовому засіданні не надано доказів та не доведено правомірності своїх дій. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial