Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] районної ради, Коржовецької сільської ради і госпрозрахункового малого підприємства „Інвентаризатор про визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування. У позовній заяві позивач посилається на те, що 28 серпня 2001 року в с. Коржівці Деражнянського району померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з жилого будинку, розташованого по вул. Леніна, 34 в с. Коржівці, а також земельної частки (паю). Все належне їй майно померла заповіла позивачу, що підтверджується заповітом від 20 серпня 2001 року. Позивач частково прийняв спадщину, отримавши відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом право на земельну частку (пай), розміром 2,93 умовних кадастрових га. у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян ім. Суворова, розташованої на території Деражнянського району Хмельницької області, проте ним зясовано, що на спірний будинок, розташований за наведеною вище адресою, згідно списків Коржовецької сільської ради та на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 34 від 29 березня 1990 року, видано свідоцтво про право власності на імя відповідача [PERSON] Як вказує позивач, Коржовецька сільська рада внесла до таких списків неправдиві відомості, що власником будинку є [PERSON], тоді як фактичним власником його була [PERSON], а [PERSON] і його дружина [PERSON], котра померла 13 січня 1992 року, проживали в будинку разом із нею на правах членів сімї. Тому позивач, будучи спадкоємцем до майна померлої [PERSON] за заповітом, просив зобовязати Коржовецьку сільську раду виключити зі списку власників жилих будинків [PERSON] та внести до списку фактичного власника [PERSON] Крім того, він просив зобовязати [PERSON] районну раду внести зміни в рішення № 34 від 29 березня 1990 року щодо власника будинку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок та визнати право власності на нього за позивачем. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги і просять суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок з надвірними будівлями, видане виконавчим комітетом [PERSON] районної Ради народних депутатів 14 травня 1990 року на імя відповідача [PERSON], а також визнати за позивачем право власності на ? частину будинковолодіння, відмовившись від решти позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позову не визнала і пояснила, що спірне будинковолодіння до введення в дію Закону „Про власність, тобто до 15 квітня 1991 року, мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] Оскільки позивач станом на 15 квітня 1991 року не був членом колгоспного двору і не брав участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, то, стверджує представник відповідача, права на частку у майні двору він не має, тому з цих підстав представник просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] районної ради в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання про заміну відповідача належним відповідачем, яким є [PERSON] районна державна адміністрація як правонаступник виконавчого комітету районної ради. Представник [PERSON] районної державної адміністрації, залученої судом до участі у справі в якості відповідача, відповідно до ст. 33 ЦПК України, позову не визнала, посилаючись на те, що рішення виконкому [PERSON] районної ради № 34 від 29 березня 1990 року є законним, а тому, стверджує вона, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння і визнання права власності на нього за позивачем. Представник Коржовецької сільської ради при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник госпрозрахункового малого підприємства „Інвентаризатор комунальної власності [PERSON] районної ради позову не визнала, давши пояснення, аналогічні за своєю суттю з поясненнями представника [PERSON] районної державної адміністрації в заперечення позовних вимог, і просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим виконавчим комітетом [PERSON] районної Ради народних депутатів 14 травня 1990 року на імя відповідача [PERSON], а також довідкою ГМП „Інвентаризатор, підтверджується, що будинковолодіння, розташоване по вул. Леніна, 34 (тепер вул. Л. Українки, 34) в с. Коржівці Деражнянського району, яке складається із жилого будинку, двох веранд, погреба, сараю, літньої кухні, загальною вартістю 49002 грн., належить колгоспному двору, главою якого є [PERSON] Оглядом в судовому засіданні погосподарських книг Коржовецької сільської ради встановлено, що спірне будинковолодіння дійсно мало статус колгоспного двору. Членами двору були відповідач [PERSON], його дружина [PERSON] і [PERSON] Суд вважає, що спір щодо майна колишнього колгоспного двору, оскільки таке було придбане до 15 квітня 1991 року, тобто до часу введення в дію Закону „Про власність, має вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Беручи до уваги, що розмір частки двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, суд доходить висновку, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] належало по 1/3 частці майна двору кожному. [PERSON] померла 13 січня 1992 року, тому спадкоємцями до її частки були два інших члени двору, а саме [PERSON] як її чоловік і [PERSON] як її мати. Таким чином, обидва останніх члени двору фактично стали власниками по ? частині будинковолодіння кожний. Факт смерті [PERSON] 28 серпня 2001 року підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Коржовецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. Як вбачається із заповіту, посвідченого 20 серпня 2001 року Коржовецькою сільською радою Деражнянського району, [PERSON] заповідала все належне їй на момент її смерті майно позивачу [PERSON], котрий є сином померлої. Останній вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом отримав право на спадкове майно, належне спадкодавцю [PERSON], яке складається із земельної частки (паю), розміром 2,93 умовних кадастрових га. у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян ім. Суворова, розташованої на території Деражнянського району Хмельницької області. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що маються підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірний жилий будинок з надвірними будівлями, а також визнання за позивачем права власності на ? частину будинковолодіння.

Outcome: approved