Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

[PERSON] в березні 2010 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування від 22 вересня 2008 року та 3 серпня 2009 року та визнання права власності. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] викрав у неї технічний паспорт на квартиру та обманним шляхом заволодів квартирою позивача, яку в подальшому подарив її онуці [PERSON], оскільки [PERSON] договір дарування на його користь не укладала, враховуючи, що квартира вибула з її володіння незаконно, позивач просить визнати за нею право власності на дану квартиру. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, направив до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, та пояснили, що будь-яких незаконних дій відповідачами по відношенню до позивача не вчинялось. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині укладення договору дарування спірної квартири від 22 вересня 2008 року [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] не визнала, та пояснила, що всі нотаріальні дії були вчинені відповідно до Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про нотаріат», а тому підстав для визнання даного договору недійним не має. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] на праві власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно п. 5.1.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно №7/5 від 7 лютого 2002 року передбачено, що право на отримання витягу з реєстру прав та інформації про зареєстровані права мають: власник (власники), його спадкоємці та правонаступники юридичних осіб, уповноважені особи. [PERSON] 3 вересня 2008 року особисто звернулася до Хмельницького БТІ із заявою замовленням №ЗО-0111989 для виготовлення витягу з реєстру для дарування квартири, який отримала 9 вересня 2008 року, про що свідчить три її підписи, та зазначено серію та номер паспорта. Також 3 вересня 2008 року було укладено договір на виконання робіт на договірній основі між начальником БТІ та [PERSON], про що свідчить її підпис, доручення на будь-яку іншу особу не видавалося. Крім цього 9 вересня 2008 року [PERSON] повторно звернулася до Хмельницького БТІ із заявою замовленням для оформлення зміни прізвища, при цьому було додано копію свідоцтва про одруження з [PERSON], а також укладено договір на виконання робіт на договірній основі між начальником БТІ та [PERSON] про зміну прізвища власника, про що свідчить підпис позивача. 22 вересня 2008 року [PERSON] подарувала трикімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON], даний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2851. Дані обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.38 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується, позивачем було предявлено витяг є Реєстру прав власності на нерухоме майно. п. 39 цієї Інструкції, передбачено, що нотаріус перевіряє обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочину. У п. 19 Інструкції зазначено, що при посвідченні правочинів майнового характеру нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб - ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Виконання вищезазначених вимог підтверджується відповідними записами у договорі дарування від 22 вересня 2008 року, зокрема зазначено ідентифікаційний код дарувальника, номер та серію паспорта, належність дарувальнику на праві власності квартири. Згідно повідомлення Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області від 14 травня 2010 року, [PERSON] 14 травня 2009 року було подано заяву про реєстрацію за місцем проживання, при цьому в графі «Заперечення з боку власника немає», зазначено прізвище позивача та стоїть підпис. Постановою від 16 вересня 2009 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.185 КК України, з приводу викрадення технічного паспорту на квартиру позивача було відмовлено. За змістом ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування нею квартири [ADDRESS] [PERSON], в внаслідок обману з боку останнього, викрадення технічного паспорту є необґрунтованими та свого підтвердження не знайшли, оскільки позивач своїми діями: виготовленням витягу з реєстру прав власності для укладення договору дарування, внесення змін у прізвищі до нього, наданням необхідних документів нотаріусу та своїм підписом у договорі дарування від 22 вересня 2008 року засвідчила факт її вільного волевиявлення на укладення відповідного договору. Умисел в діях [PERSON] на заволодіння обманним шляхом квартирою позивача відсутній. Позивачем не надано суду доказів існування обставин, щодо яких вона помилилася на момент вчинення правочину, а також доказів, що помилка мала місце і вона має істотне значення, позивачем в судовому засіданні не доведений також і сам факт обману. Так, [PERSON] стверджуючи, що в БТІ вона не зверталася, підписи на відповідних заявах-замовленнях виготовлення витягу з реєстру прав власності та внесення змін до нього на не ставила, однак клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла, хоча це право їй було розяснено. При цьому не заслуговують посилання позивача на те, що при укладенні договору дарування, вона вважала, що підписує документи на прописку [PERSON], оскільки прописка хоча і мала місце, однак була здійснена 14 травня 2009 року, зі згоди [PERSON] у ЖЕК №2 м. Хмельницького, про що свідчить її підпис, та що в судовому засіданні визнала сама позивачка. Підстав передбачених ст.ст. 215, 727 ЦК за яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: відсутність вільного волевиявлення, недотримання форми правочину, не спрямованість на реальне настання наслідків, вчинення злочину проти життя, здоровя, власності дарувальника, в судовому засіданні не встановлено. В силу ст. 328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України, право власності не нерухоме майно, виникає з моменту його державної реєстрації. Договір дарування від 22 вересня 2008 року був зареєстрований [PERSON] у Хмельницькому БТІ 3 серпня 2009 року, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому укладення [PERSON] договору дарування від 3 серпня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] на користь [PERSON], яка є онукою позивачки не суперечить закону, а тому підстав для визнання його недійсним не має. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у випадку відчуження власником свого майна. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON] 22 вересня 2008 року на користь [PERSON], внаслідок чого право власності на неї було припинено, а тому суд вважає, що вимога про визнання права власності квартиру за [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed