Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.07.2006 року звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння № 10 по провулку Джутовому в м.Одесі (літ. «А»), яка складається з: жила 18,6 кв.м., жила 7,9 кв.м., кухня 8,3 кв.м., веранда 4, 5 кв.м., веранда 5,7 кв.м., веранда 6,5 кв.м. та визнати за нею право власності на частину домоволодіння № 10 по провулку Джутовому в м.Одесі, яка складається з житлового будинку (літ. «Д»), та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай. В процесі судового розгляду [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду с зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинних споруд, який був прийнятий до спільного провадження. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, буд. 10, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 03.09.1998 року та тим, що [PERSON] не була спадкоємцем на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] після отримання зустрічної позовної заяви та заперечення на позов стали відомі факти, що порушують її права спадкоємця вона під час судового розгляду уточнила позовні вимоги, в звязку з чим просила визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.1996 року виданого [PERSON] та посвідчене державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори та визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.09.1998 року виданого [PERSON] та посвідчене державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, визнати спадкоємцями померлого [PERSON] в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2010 року (головуючий суддя Целух А.П.) зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинних споруд було виділено в окреме провадження. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав уточненні позовні вимоги, на обґрунтування яких посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечували щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просив відмовити в задоволенні поданої заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що Рішенням Виконкому Одеської міської ради депутатів за № 583 від 05.06.1951 р., на підставі рішення Виконкому Когановичеської Районної ради депутатів [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 537 кв.м. під індивідуальне жиле будівництво за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, буд. № 10 (а.с. 8). На зазначеній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок літ. «А», який складався з: двох жилих кімнат 18,6 кв.м. та 7,9 кв.м., кухні 8,3 кв.м., веранд 4,5 кв.м., 5,7 кв.м., 6,5 кв.м. Зазначений житловий будинок і по теперішній час не введений в експлуатацію, що підтверджується технічним паспортом. (а.с. 50 53). В побудованому [PERSON] житловому будинку, разом із ним проживали: його дружина [PERSON] та їхні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 9 червня 1976 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 10.06.1976 року був зроблений відповідний запис за № 4485, та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси видано свідоцтво про смерть (а.с. 16). У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Коли потенційні спадкоємці протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подали до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, 10, розташованих на земельній ділянці площею 537 кв.м.. \~ За життя, спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено спадковою справою відкритою після смерті [PERSON], згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: \~переживша дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] \~ \~ В час передбачений законом ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Однак, на час відкриття спадщини разом із [PERSON] проживали: його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] та [PERSON], тобто вважаються такими що прийняли спадщину. Ствердження відповідача, що [PERSON] не була спадкоємцем на час відкриття спадщини після [PERSON] є таким, що не відповідає обставинам справи та не підтверджено матеріалами справи. Так, саме відповідачем по справі, [PERSON] надано суду довідку з якої вбачається, що [PERSON] не проживає, а саме, виписана з будинку № 10 по пров. Джутовий в м. Одесі 14.01.1985 р., тобто на час відкриття спадщини [PERSON] проживала разом із спадкодавцем (який помер в 1976 році). (а.с. 40). Зазначене не заперечував і відповідач в своєму запереченні проти позову. Допитані в судовому засіданні свідки ( зі збоку відповідача) також підтвердили той факт, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] Тобто ствердження відповідача, що після смерті [PERSON] право спадщини на домоволодіння переходить його дружині [PERSON] є таким, що суперечить вимогам чинного на час відкриття спадщини законодавства. Окрім цього, після виписки в 1985 році з будинку [PERSON] продовжує користуватися земельною ділянку виділеною [PERSON] під індивідуальне будівництво та спорудами побудованими [PERSON] Так, [PERSON] зробила перебудову споруди літ. «Д», збудувала літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В». Що не заперечувалося відповідачем по справі та підтверджується вимогами по зустрічному позову (що відокремлено в окремий позов) щодо знесення за власні кошти побудованих [PERSON] споруд літ. «Д», «Б», «В». Суд не приймає до уваги ствердження відповідача, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], оскільки при розгляді даної справи за вимогами позивача суд визначає спадкоємців померлого [PERSON]. З вимогами ж щодо визначення спадкоємців померлої [PERSON] до суду ніхто не звертався. Окрім цього, саме відповідач по справі [PERSON] надала суду свідоцтво про право на спадщину за законом з якого вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON]. Щодо [PERSON], то на час відкриття спадщини вона разом із спадкодавцем не проживала, тобто фактично спадщину не прийняла та із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася. Це не заперечувалося і самою [PERSON] яка в первинному позові була зазначена як відповідачка, була присутня в судовому засіданні, ознайомлена з позовною заявою, із зустрічною позовною заявою та із запереченням на позов, з яких вбачається що вона спадщину не прийняла, але своїх прав на спадкове майно після смерті [PERSON] не заявляла, до суду із відповідним позовом не зверталася. Не оформивши своїх спадкових прав, 25.04.1985 р. [PERSON] помирає, що підтверджено свідоцтвом про смерть. \~ В липні 1996 року ( тобто майже через двадцять років після смерті [PERSON] та одинадцять років після смерті [PERSON]) [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про одержання Свідоцтва про право на спадщину в якому вказав, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в м. Одесі, пров. Джутовий, 10 та, що інших спадкоємців немає, пережившого подружжя немає. 02 липня 1996 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори. Згідно зазначеного свідоцтва [PERSON] є єдиним спадкоємцем після умерлого [PERSON]. 17.02.1998 року помирає [PERSON]. На підставі заповіту, дочка [PERSON] [PERSON], 03 вересня 1998 року отримує Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного свідоцтва спадкове майно складається з житлового будинку № 10 по провулку Джутовий в м. Одесі, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1994 р.. Чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК 1963 р. не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Тобто, не отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], не є підставою вважати [PERSON] такою що не має право на відповідну частину спадщини. З вищенаведеного вбачається, що право спадкоємця [PERSON] порушено та не визнається відповідачем по справі. Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Тобто, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 липня 1996 року одержане [PERSON] після спадкодавця [PERSON] в частині визначення кола спадкоємців є недійсним як порушуючи права спадкоємця [PERSON]. Та, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом одержаного [PERSON] після спадкодавця [PERSON] також є недійсним. Так як зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом одержано на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 1996 року. Таким чином, суд вважає що на даний час спадкоємцями померлого [PERSON] які прийняли спадщину та мають право на отримання Свідоцтва про право на спадщину в рівних частинах, а саме по ? частин є: [PERSON] та [PERSON]. Вимоги, щодо визначення спадкового майна на яке мають право отримати Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] відокремлені в окрему справу та в даній справі не розглядалися. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved