Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

В квітні 2010 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в сумі 500 гривень щомісячно на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2009 році [PERSON] досягла повноліття, у звязку з чим стягнення аліментів на її утримання припинене. На даний час дитини повністю перебуває на утриманні матері. З 1 вересня 2009 року дочка навчається у Запорізькому національному університеті на першому курсі денного відділення на платній основі. У звязку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно платити за навчання та нести інші витрати, повязані з навчанням, харчуванням та оплатою квартири. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, тому вона була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги повністю підтримала і просить суд винести рішення на її користь, яким стягнути аліменти з відповідача. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Виходячи з наведеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відповідач до часу звернення позивачки із позовом до суду в добровільному порядку не надав доказів, які б заперечували обставини, викладені у позові. Під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду, а також безпосередньо під час її судового розгляду відповідач зазначених обставин не оспорював. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розлучення діти залишилися проживати разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 75 від 14 квітня 2010 року, виданою комунальним підприємством «Трудівський комунальник». У 2009 році [PERSON] досягла повноліття, у звязку з чим стягнення аліментів на її утримання припинене, що підтверджується копією паспорта серії СЮ № 087308, виданого 05 травня 2008 року Куйбишевським РВ ГУМВС України в Запорізькій області. З 1 вересня 2009 року [PERSON] навчається у Запорізькому національному університеті на першому курсі денного відділенні на платній основі, що підтверджується копією договору від 10 серпня 2009 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг. Відповідач [PERSON] є рідним батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22 жовтня 1991 року міським ЗАГС Славгорода Алтайського краю Російської Федерації. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги своїй дочці не надає. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України , якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років . Оскільки позивачку [PERSON] при предявленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, у відповідності до вимог передбачених ст. 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 171 гривні , де 51 гривня - сума судового збору, 120 гривень - сума витрат на інформаціїно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved