Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, яким просить визначити частки в квартирі № 107, що розташована по вул. Ком. Корка,12 в м. Харкові, визначивши, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частини зазначеної квартири, виділивши позивачу у власність 1/3 частину квартири; визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу у користування кімнату площею 9,8кв.м., іншим співвласникам залишити у користуванні кімнату, площею 17,4 кв.м., кухню, туалет. 5оридор. вбудовану шафу залишити у загальному користуванні. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до відповідачів, яким просить визначити, що її частка в праві власності на квартиру № 107 будинку № 12 ар вул. [PERSON] та частки відповідач є рівними та складають 1 /3 частину у кожного. [PERSON] в свою чергу звернулася до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просить поділити квартиру [ADDRESS], яка перебуває у спільній загальної власності, виділивши [PERSON] 64/100 частини власності, що відповідає 17,4 кв.м. жилої площі квартири; виділити [PERSON] і [PERSON] кожному по 18/100 частини квартири, що складає 9,8 кв.м. жилої площі; визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу жилу кімнату, площею 17,4кв.м., балкон, площею 2,8 кв.м., відповідача виділити жилу кімнату 9,8 кв.м; місця загального користування: кухню, площею 6,6кв.м., туалет, площею 1,1 кв.м., ванну кімнату, площею 2,0кв.м., коридор, площею 6,8 кв.м., вбудовані шафи, площею 0,7кв.м. і вхід квартиру залишити у загальному користуванні, а також просить виселити [PERSON] із вказаної квартири як тимчасового мешканця із-за неможливістю сумісного проживання без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування вимог основного позову [PERSON] зазначив, що двокімнатна ізольована квартира, загальною площею 45,2кв.м., жилою площею 27,2 кв.м. [ADDRESS] отримана у 1996р., складається із кімнат, площею 9,8кв.м. та 17,4кв.м. На підставі свідоцтва про право власності вказана квартира зареєстрована за [PERSON], сестрою [PERSON] та матір'ю - [PERSON] від 26.01.2005р. З часу заселення в квартиру визначився порядок її користування, а саме, позивач займає кімнату 9,8 кв.м., матір займає кімнату 17,4 кв.м. Сестра до шлюбу займала кімнату разом із матерію, на сьогоднішній час в квартирі не проживає. [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] 0.0. з дозволу інших співвласників у вказаній кімнаті проживає разом із дружиною. З відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, усі розбіжності виникають із-за не визначення часток у праві власності. Просить вимоги основного та зустрічного позову [PERSON] задовольнити у повному обсязі, відмовивши в задоволені зустрічного позову [PERSON] Представник [PERSON] у повному обсязі підтримав вимоги позову останнього, не заперечувала щодо задоволення позову [PERSON], вважаючи вимоги позву [PERSON] необгрунтованими, належним чином не підтвердженими. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] не визнала повністю, оскільки відпрацювала 20 років на підприємстві і отримала спірну квартиру, у 1993р. відпрацювала 140 годин при здачі будинку, самостійно провадила ремонтні роботи тощо, діти участі не приймали, сплачувати комунальні послуги вирішили після подачі позову, тому вважає, що виділення усім у власність рівні частки є несправедливим, а її частка повинна бути збільшена. Сімейні стосунки різко погіршились із-за вселення невістки - [PERSON], дозволу на проживання якої [PERSON] не надавала. У зв'язку із сумісним проживанням з дружиною сина постійно ви никають суперечності та сварки, неодноразово викликалась міліція, тобто сумісне проживання у однієї квартирі є неможливим. Просить у позові [PERSON] відмовити повністю, вимоги зустрічного позову задовольнити. Представник відповідача повністю підтримав позицію [PERSON], вважаючи позови [PERSON] і [PERSON] в частині визначення рівних часток у власності необгрунтованими, вимоги зустрічного позову [PERSON] такими, що відповідають дійсності і підлягають повному задоволенню. [PERSON] підтримала позов [PERSON] і вимоги свого зустрічного позову, зазначивши, що ствердження [PERSON] неправдиві, спростовуються наданими доказами і вимоги її зустрічного позову не законні. [PERSON] підтримала основний і зустрічний позов [PERSON], заперечуючи щодо вимог зустрічного позову [PERSON], оскільки вселилась у спірну квартиру як дружина [PERSON],при цьому, його матір надавала таку згоду, однак в подальшому стосунки різко погіршились, [PERSON] провокує сварки і не дає нормальному сумісному проживанню у квартирі, з боку їх сім'ї сплачуються комунальні послуги своєї частки, провадились косметичні ремонти. Просить задовольнити позов [PERSON] і [PERSON], відмовивши в позові [PERSON] Представник Московської районної в м. Харкові ради в судове засідання не з'явився, надавши заяву прослухання справи за його відсутністю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду докази надійшов до наступного. Відповідно до вимог ст.. 60 ІДПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2005р. (а.с. 6). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до правил ч.2,3 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, суд вважає, що вимоги первісного позову [PERSON] в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню і частки усіх співвласників спірної квартири становлять по 1/3 її частини, з припиненням припиненням права спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Однією із вимог зустрічного позову [PERSON] є збільшення своєї частки в праві власності у спірної квартири у вигляді 64/100 частини, в обгрунтування чого, позивач стверджує, що спірна квартира надана державою за 20річну працю, вона самостійно її утримувала, провадила ремонти, самостійно виховувала дітей, вивчила, що має суттєве значення для визначення її частки, ніяких договорів з дітьми, які в встановлювали спільну сумісну власність не укладали. Разом з цим, суд вважає доводи [PERSON] необгрунтованими та помилковими, оскільки судом встановлено, що ордер на житлове приміщення № 113238 від 29.01.1996р. виданий [PERSON] з сім'єю із трьох осіб: дітей - [PERSON] і [PERSON] на право заняття жилого приміщення в квартирі [ADDRESS], що складається із двох ізольованих кімнат, при цьому, діти [PERSON] на той час були неповнолітніми, не працювати, навчались, [PERSON] служив в армії, тому отримувати дохід для придбання, утримання житла, приймати участі в його поточних ремонтів, сплату комунальних послуг тощо можливості не мали, тобто посилання [PERSON] на положення ч.4 ст. 368 ЦК України є безпідставними. Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги зустрічного позову [PERSON] в частині збільшення її частки у праві власності не підлягають задоволенню, як необгрунтовані, належним чином не доведені. Далі, позивачами [PERSON] за основним позовом та [PERSON] за зустрічним заявлені вимоги щодо визначення порядку користування квартирою № 107 по вул.. Ком. Корка, 12 в м. Харкові із запропонованими варіантами з урахуванням часток кожного із співвласників згідно вимог позовів. Із довідки КП «Жилкомсервіс» Московської філії, дільниця № 37 від 06.05.2008р. вбачається, що в квартирі № 107 за адресою: м. Харків, вул.. Ком. Корка, 12 зареєстровані [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Судом встановлено і не спростовується сторонами, що між співвласниками з часу вселення склалося фактичне користування квартирою, а саме: [PERSON] разом із донькою мешкали в кімнаті, площею 17,4 кв.м.. [PERSON] в кімнаті, площею 9,8кв.м., інші приміщення в загальному користуванні, разом з цим, з 2005р. в спірній квартирі [PERSON] не проживає. Відповідно до ч.І, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.З ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що усім співвласникам спірного житлового приміщення повинно належать по 1/3 частини двокімнатної ізольованої квартири. Стаття 183 ЦК України зазначає, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до положень ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускаггься згідно із законом або є неможливим за ч.2 ст. 183 ЦК України, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співаників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, суд надійшов до висновку, що вимоги позивачів стосовно визначення порядку користування спірною квартирою з урахуванням належних їм часток згідно наданих варіантів неможливий на підставі викладеного вище, інших доказів суду не надано. Далі, [PERSON] просить виселити із спірної квартири дружину [PERSON], що мешкає разом із останнім в його кімнаті, як тимчасового мешканця та за неможливістю сумісного проживання, посилаючись на норми ст..ст.98,116 ЖК України. Відповідно до ст.. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Так судом встановлено, що [PERSON], як дружина [PERSON] с 2006р. вселилась у квартиру [ADDRESS] 2 в м. Харкові, де і мешкає по сьогоднішній час. Отже, [PERSON], як власник 1/3 частини вказаної квартири мав право розпоряджатися стосовно проживання своєї дружини, без надання згоди інших співвласників. Доводи [PERSON] що проживання відповідача [PERSON] є незаконним та як тимчасового мешканця, носять необгрунтований характер, оскільки відповідно до ст.98 ЖК України [PERSON] не є тимчасовим мешканцем. Посилання на той факт, що сумісне проживання з невісткою не можливим, по причині протиправної поведінки останньої, належним чином не підтверджені. Постанови про відмову у порушення кримінальної справи за зверненнями [PERSON] і [PERSON] не с доказом протиправної поведінки, а лише підтверджують виникли неприязні стосунки між сторонами на грунті суперечливих питань щодо поділу квартири, її користуванням і ніяким-чином не свідчать про противоправну поведінку [PERSON] Із акту СМО № 201-е від 23.01.2007р. встановлено, що у [PERSON] має місця легке тілесне ушкодження, разом з цим із надання такого доказу не вбачається, що саме [PERSON] таке тілесне ушкодження вчинено. Відповідно до правил ст.. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним. систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, з боку [PERSON] не підтверджені факти, які б підпадали під положення вищевказаної норми закону. Пояснення свідків [PERSON], Корнієнко В,М, [PERSON] підтвердили факт неприязних відносин між [PERSON] з сином і невісткою, які почались після одруження останніх і до вселення [PERSON] Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтвердили факт наявності неприязних стосунків. виниклих після весілля сина і те, що проживання у квартирі [PERSON] було безперешкодним. Отже, пояснення свідків сторін не спростовують встановленого у змісту рішення та є підтвердженням виниклого конфлікту між співвласники спірної квартири. На підставі вищевикладеного, суд надійшов до висновку, що вимоги зустрічного позову [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, позов [PERSON] і зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial