Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій зазначив, що відповідно до нотаріального договору дарування від 28.08.2001 року він є власником житлової квартири № 80 в буд. № 170 «в» по проспекту Леніна у м. Запоріжжі. 01.04.2009 року позивач з відповідачем уклали договір оренди житлової квартири, строком на 12 місяців. У квітні 2010 року позивач виявив, що відповідач без його згоди здійснив самовільне перепланування квартири № 80 в буд. № 170 «в» по проспекту Леніна у м. Запоріжжі. На підтвердження самовільного перепланування позивач надав суду копію технічного паспорту на квартиру, складеного за результатами технічної інвентаризації з відміткою ОП «ЗМБТІ» про самовільне перепланування. Позивач просить суд визнати за ним право власності на самовільне перепланування квартири № 80 в буд. № 170 «в» по проспекту Леніна у м. Запоріжжі, літ. «А-4» в цілому, загальною площею 85,2 кв.м., жилою площею 57,1 кв.м., скасувати первинну реєстрацію квартири. У попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. В попередньому судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив, що відповідач дійсно без згоди позивача здійснив перепланування кімнат у квартирі для власного проживання. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Вислухавши пояснення представників сторін, а також вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у попередньому судовому засіданні з наступних підстав. Встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житлова квартира № 80 в буд. № 170 «в» по проспекту Леніна у м. Запоріжжі на підставі нотаріального договору дарування від 28.08.2001 року. Згідно договору оренди від 01.04.2009 р., позивач передав відповідачу у користування строком на 12 місяців житлову квартиру № 80 в буд. № 170 «в» по проспекту Леніна у м. Запоріжжі За час проживання у квартирі відповідач здійснив самовільне переплануванні кімнат у квартирі, а саме як зазначено у технічному паспорті на квартиру - самовільне перепланування квартири з приєднанням та добудовою балкону А-4, загальною площею 85,2 кв.м. в цілому. Зазначені обставини підтверджені поясненнями представників сторін, а також відомостями, зазначеними у технічному паспорті на квартиру. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з аналізу договору дарування та технічного паспорту, за наслідками перепланування жила площа квартири була збільшена з 51,09 кв.м. до 57,1 кв.м. Згідно п. 5.4.4 Договору оренди, орендар зобовязаний дбайливо ставитись до майна Орендодавця, що передано в оренду за цим Договором. Відповідно до 5.4.5 Договору оренди, орендар зобовязаний не здійснювати перебудову та перепланування квартири‚ що орендується. Згідно ч. 3 ст. 819 ЦК України, переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови користування житлом, не допускається без згоди наймача. Суд прийшов до висновку, що відповідачем були порушені п.п. 5.4.4, 5.4.5 Договору, ч. 3 ст. 819 ЦК України, внаслідок чого право власності позивача підлягає судовому захисту. Згідно ч. 5 ст. 778 ЦК України, якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України, особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Згідно п. 6.5 Договору, невідокремлювані покращення (поліпшення) є власністю Орендодавця. Частиною 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту права власності є його визнання. Проаналізувавши матеріали справи та правовідносини сторін, суд вважає, що позивачем вірно обраний спосіб захисту свого права.

Outcome: approved