Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, в наслідок пошкодження здоровя при виконанні трудових обовязків. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.12.1973 року по 11.04.2008 року позивач працював на підприємствах вугільної промисловості, в тому числі з 1996 року на «[PERSON] №3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» з повним робочім днем у шахті. При виконанні трудових обовязків на «[PERSON] №3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» позивач отримав професійне захворювання: «хронічний бронхіт», яке встановлено йому згідно акту розслідування професійного захворювання від 11.04.2008 р. 13 травня 2008 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно було встановлено 3 група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності на 40 % у звязку з професійним захворюванням. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі ВП «[PERSON] №3» моральну шкоду у сумі 40 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі, доручаючи представляти його інтереси своєму адвокату [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування. Представник відповідача Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі ВП «[PERSON] №3» в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав повністю та вважав, що позивачем не надані докази спричинення йому моральної шкоди, а також позивачем пропущений строк позовної давності. Суд, зясувавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працював з 04.12.1973 року по 11.04.2008 року позивач працював на підприємстві вугільної промисловості «[PERSON] №3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» з повним робочім днем у шахті, (а.с.7-9) При виконанні трудових обовязків на «[PERSON] №3» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» позивач отримав професійне захворювання: «хронічний бронхіт», яке встановлено йому згідно акту розслідування професійного захворювання від 11.04.2008 р. (а.с.13) 13 травня 2008 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно було встановлено 3 група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності на 40 % у звязку з професійним захворюванням, (а.с.14) Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз.4 ст. 1 підпункту «є» пункту І частини першої ст. 21, частини 3 статті 28, частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їхніх сімей. Крім того, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоровя позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачами у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі Відособленого підрозділу «Шахта «[PERSON] № 3» 40 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності (40%- по хронічному захворюванню - «хронічний бронхіт», яке було виявлене у позивача в період виконання трудових обовязків на вищезазначеному підприємстві 13.05.2008 р. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на важкі безстрокові наслідки професійного захворювання, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих звязків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі Відособленого підрозділу «Шахта «[PERSON] № 3» на користь позивача 14 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Також суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі Відособленого підрозділу «Шахта «[PERSON] № 3» про пропуск строку позивачем для звернення до суду, суд вважає це твердження необґрунтованим з наступних підстав. Згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення, зокрема у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи. У відповідності з ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача (відповідачів) в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищезазначеної норми ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» в особі Відособленого підрозділу [PERSON] № 3» на користь держави необхідно стягнути державне мито у розмірі 2 грн. 80 коп. та витрати з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 5 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 1167, 268, 1202 ЦК України та ст. ст. 153, 17З, 237-1 КЗпП України, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, ст. 34 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004,

Outcome: partial