Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

В квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення грошової допомоги, мотивуючи це тим, що має право на гарантії і пільги, визначені Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ «Про соціальний захист дітей війни» (далі - [PERSON] України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ). Відповідно до статті 6 цього Закону з 01.01.2006 йому має щомісячно сплачуватись підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, у 2007- 2010 роках позивач такої доплати до пенсії у зазначених розмірах не отримав. Вважає такі дії (бездіяльність) відповідача неправомірними, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про захист порушеного права. Позивач у судовому засіданні не з'явився, подав заяву, де позов підтримав, просив задовольнити, слухаючи справу у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні вимог. Заперечення виклав у письмовій формі. Відповідач вважає, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовоми актами, а вимоги позивача безпідставними. Суд, вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Позивач, [INFO], є дитиною війни, на якого поширюються гарантії і пільги, визначені Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. У 2007 - 2010 роках виплата позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, у розмірах, передбачених Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ, не здійснювалась. Спірні правовідносини охоплюють період з 2007 по 2010 роки, упродовж якого законодавче регулювання зазнало змін, окремі положення переглянуті Конституційним Судом України на предмет відповідності Конституції України. Відповідно до статті 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ (в редакції від 20.12.2005 №3235-ІУ) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак, право осіб, які згідно з законом вважаються дітьми війни, на отримання підвищення до пенсії у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, упродовж 2007 - 2010 років обмежувалось на підставі законів України про Державний бюджет на відповідний рік. У 2007 році пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 №489-У дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік також було зупинено. Але, статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих. на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, у подальшому ці положення Закону про державний бюджет визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007. У 2008 році пунктом 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-УІ статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було змінено: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Однак, у подальшому ці положення Закону про державний бюджет також було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008. Отже, у період з 01.01.2007 по 08.07.2007 та з 01.01.2008 по 21.05.2008 розмір надбавки до пенсії, що повинна була виплачуватися дітям війни, був поставлений в залежність від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. При чому, упродовж 2007 року виплата передбаченої законом надбавки до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, могла здійснюватися лише дітям війни, які є інвалідами. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-Х1І визначено, учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, в силу статті 58 Конституції України акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тобто законодавчі акти застосовуються до відносин, які виникли з дня набрання ними чинності. Верховна Рада України, відповідно до статті 75 Конституції України, є єдиним органом законодавчої влади в Україні, до повноважень якої належить прийняття законів. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи і іншого закону, в тому числі залежно від предмету правового регулювання. Однак, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативним актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим самим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спору у цих відносинах суд має застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Виходячи з наведених положень Конституції, з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що до спірних відносин у період, коли існувала колізія між двома законодавчими актами, у 2007 році має застосовуватися [PERSON] України «Про Державний бюджет на 2007 рік», у 2008 році - Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», норми яких мають пріоритет над нормами Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Вирішуючи питання про застосування закону з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Це означає, що такі законодавчі акти не підлягають застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000). Рішення Конституційного Суду України, згідно зі статтею 69 Закону «Про Конституційний Суд України», є обов'язковим до виконання на території України. Ухвалюючи рішення про неконституційність законодавчого акта, Конституційний суд здійснює негативну (скасувальну) правотворчість - позбавляє неконституційні норми юридичної сили і здатності до застосування, усуваючи їх із чинного законодавства. Таким чином, починаючи з 09.07.2007 по 31.12.2007 (після прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 №6-рп/2007) законодавче регулювання відносин з виплати підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, визначалось статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №2195-ІУ (в редакції Закону від 20.12.2005 №3235-ТУ), оскільки обмеження щодо її застосування було скасовано, а жодних інших обмежень Верховна Рада України не встановлювала. Тобто, за період з 01.01.2007 до 31.12.2007 позивачу повинна була виплачуватися допомога в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2008 році рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону від 28.12.2007 №107-УІ, якими було внесено зміни до статті 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни», було визнано неконституційними, а відтак - вони є такими, що втратили чинність. Усунувши із законодавчого регулювання неконституційні норми Закону про Держений бюджет на 2008 рік. Конституційний Суд України фактично відновив дію статті 6 Закону від 18.11.2004 № 2195-ІУ у редакції від 20.12.2005 №3235-іУ. Отже, починаючи з 22.05.2008 позивач має право на отримання надбавки до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 вказаного Закону. [PERSON] України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частина друга статті 6, частина друга статті 19. Виконання територіальним органом Пенсійного фонду України вимог законів про державний бюджет при здійсненні соціальних виплат виключає ознаки протиправності в діях цього суб'єкта владних повноважень, і навпаки, невиконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у той час, коли законодавчих обмежень для його застосування не було, тягнуть за собою визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними. Відносно застосування до спірних відносин пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яким установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні, суд зазначає наступне. Принцип законності закріплений у частині другій статті 6, частині другій статті 19 Конституції, є визначальним для дій органів державної влади. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно з дня законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного, забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки. Розмір підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання чи «Про державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, визначається статтею 6 Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. Кабінету Міністрів України законом не надано право змінювати розмір вказаних доплат. Виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні даного спору постанова від 28.05.2008 №530 застосуванню не підлягає, а спір має вирішуватися на підставі відповідних положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та інших законів України. Відносно застосування до спірних правовідносин статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд вважає, що застереження, наведене в частині третій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»- від 09.07.2003 року №1058-ІУ відносно використання мінімального розміру пенсії за віком лише для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування цієї величини для обчислення розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, яке виплачується дітям війни відповідно до Закону «Про соціальний захист дітей війни», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком у цих правовідносинах використовується як коефіцієнт для визначення розміру щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. Суд також звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин законодавчих актів, не може бути поставленим в залежність від бюджетних асигнувань. Посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» (заява .№56849/00) та від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» (скарга № 59498/00), Європейський суд з прав людини констатував, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Відсутність грошових коштів не є для влади держави виправданням для невиконання рішення суду. Неможливість виконання рішень, що вступили в законну силу, є втручанням у право на мирне * володіння майном. Цивільним процесуальним Кодексом України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється трирічний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позовна заява була подана позивачем до суду у квітні 2010 року. Вимоги позивача, що випливають з права на отримання щомісячного підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, як різновиду соціальної виплати, мають захищатися судом з урахуванням правил, встановлених ЦПК України щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Виплати, передбачені статтею 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ, мають періодичний характер і повинні здійснюватися щомісячно. Тож, позивач кожного місяця, отримуючи пенсію, усвідомлював чи повинен був усвідомлювати про порушення наданого йому законом права на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії йому як дитині війни. Таким чином, право позивача, що підлягає захисту судом, обмежується проміжком часу в три роки, що передують дню пред'явлення позову. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, задоволенню підлягають вимоги позивача, що випливають з права на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, за період з 19 квітня 2007 року по 31 червня 2010 року, зобов'язавши відповідача нарахувати недоплачену соціальну допомогу відповідно до Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. В частині стягнення підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, за період з 01.01.2008 по 21.05.2008 року позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дії позивача у цей період відповідали чинному законодавству Тому суд задовольняючи частково позовні вимоги позивача визнає дії управління Пенсійного фонду України щодо відмови у проведенні перерахунку виплат щомісячної державної соціальної допомоги неправомірними з 19 квітня 2007 року по 31 червня 2010 року, за винятком періоду з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року.

Outcome: partial