Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

В липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 8751 грн. 98 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та суму судового збору на користь держави у розмірі 51 грн. В обґрунтування позову він вказав на те, що відповідачі проживають за адресою: [INFO], послуги по теплопостачанню позивачем були надані за місцем їхнього мешкання. Плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачами теплової енергії щомісячно за отриману теплову енергію. Однак, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не проводили, у результаті чого станом на 01.06.2010 року утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 8751 грн. 98 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідачів вищевказану суму. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила стягнути з відповідачів суму боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 8751 грн. 98 коп., а також судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в межах строку позовної давності. Вислухавши представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги стягується незалежно від квартирної плати згідно затвердженим у встановленому порядку тарифам. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають за адресою: [INFO]. Позивач здійснює послуги по теплопостачанню. Відповідно до ч.б ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачами теплової енергії щомісячно за отриману теплову енергію та згідно з Правилами надання населенню послуг теплопостачання і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, відповідачі зобовязані здійснювати оплату за спожиту теплову енергію. Відповідно до ч.З ст.267 ЦК України, суд за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, застосовує позовну давність, така заява була зроблена відповідачами, тому сума заборгованості відповідачів по платі за теплопостачання з червня 2007 року по червень 2010 року, з урахуванням трирічного строку позовної давності складає 4603 грн. 62 коп., що підтверджується розрахунком, наданим в матеріали справи. Суд не приймає до уваги ствердження представника позивача про те, що дії відповідачів відносно часткової оплати поточних платежів за спожиту теплову енергію свідчать про визнання ними заборгованості, а тому в силу ст. 264 ЦК України, в даному разі перебіг позовної давності переривається, після чого перебіг позовної давності починається заново і час, що минув до переривання перебігу строку не зараховується, оскільки в даному разі має місце оплата відповідачами поточних платежів за спожиту теплову енергію, а не визнання суми заборгованості за минулий час, що знайшло своє підтвердження оглянутим в судовому засіданні розрахунковим рахунком за період з січня 2002 року по червень 2010 року. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і стягненню з відповідачів суми заборгованості по сплаті за теплопостачання, з урахуванням трирічного строку позовної давності, у сумі 4603 грн. 62 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати по справі на інформаційне- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Оскільки позивач, на підставі рішення Павлоградської міської Ради від 26.01.2010 року №1148-60/У «Про звільнення від сплати судового збору», звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 51 грн. Згідно Декрету Кабінету Міністрів від 21.01.1993 року №7-93 «Про державне мито» від сплати судового збору звільняється [PERSON], який є інвалідом другої групи На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial