Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, яким просять виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщенням та анулювати реєстрацію відповідача за зазначеною адресою. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що вони є власниками спірної квартири, відповідач є чоловіком позивачки [PERSON], на день звернення з позовом, в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] На протязі останнього часу відповідач вчиняє сварки та конфлікти, у ході яких погрожує дружині фізичною розправою, виганяє з квартири сина, перешкоджає у його проживанні у власному житлі. 16.05.2006 року відповідач наніс дружині тілесні ушкодження, а саме - струс головного мозку, у звязку з чим остання зверталася до ХМКЛШНМД за медичною допомогою. 20.09.20078 року відповідач також наніс дружині легкі тілесні ушкодження. Позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із заявою щодо чоловіка з приводу спричинення ним тілесних ушкоджень. Позивачка вважає, що відповідачем систематично порушуються правила співжиття в квартирі, та, оскільки відповідач раніше притягався до кримінальної відповідальності за ст.. 94 КК України в редакції 1960 року, у позивачів є підстави побоюватись за своє життя. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просить відновити його порушене право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та вселити його в квартиру, зобовязати позивачів за первісним позовом не чинити відповідачу перешкод у його проживанні за місцем реєстрації. В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] зазначав, що з 04.07.1987 року він перебував з позивачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають сина - [PERSON] 03 жовтня 2001 року відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, яка належить позивачам на праві власності. Рішенням суду від 16.01.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. На протязі останніх кількох років позивачка [PERSON] провокує відповідача на сварки, настроює проти нього сина, який погрожує [PERSON] фізичною розправою. У жовтні 2008 року після чергової сварки, під погрозами сина відповідач змушений був піти з дому та проживати за місцем роботи - у швацькому цеху. Колишня дружина та син відібрали у [PERSON] ключі від квартири, останній не може потрапити у житло, де залишилися усі його речі, з приводу чого звертався до міліції із заявою про порушення його житлових прав. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу між ним та дружиною не є підставою для позбавлення його права користування спірною квартирою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги первісного позову, пояснила про обставини, які у ньому викладені, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги первісного позову та викладені у ньому обставини, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги первісного позову, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Також позивачка [PERSON] пояснила, що її дочка та зять на протязі тривалого часу сваряться, після цього наступає примирення. Під час сварок відповідач бє дружину, виганяє сина У судовому засіданні представник позивача [PERSON] 1.1, просила задовольнити первісний позову, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідач у судовому засіданні не визнав первісний позов, в заперечення проти позовних вимог зазначив, що застосовував до сина фізичну силу, оскільки він нікого не слухається, двічі був засуджений, без поважних причин не ночував вдома, відповідач виганяв його з дому, оскільки [PERSON] почав красти. Причиною сварок з дружиною було те, що остання допускала подружню невірність, погано вела спільне господарство. У теперішній час шлюб розірваний. Відповідач не заперечував, що його запрошували у міліцію на профілактичні бесіди. Третя особа у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає первісні позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов обґрунтованим та таким, що задоволенню підлягає, виходячи з наступного. Квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1999 року № 8-99-165793, виданого Управлінням комунального майна та приватизації відділу приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова 04.07.1987 року, що підтверджується позначкою у паспорті позивачки [PERSON] Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: [INFO], 15 травня 1991 року був засуджений за ст.. 194 КК України в редакції закону 1960 року до 12 років позбавлення волі, у звязку з чим знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою (довідка Синельниківського міського суду Днепропетровської області № 216 від 04.09.2000 року, довідка Лубянської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 318 від 23.08.2001 року) У ході розгляду справи було встановлено, що після звільнення з місць позбавлення волі, відповідач [PERSON], за згодою власників спірної квартири, як член сімї співвласників, був зареєстрований разом з дружиною та сином за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, відповідач є членом сімї співвласників спірної квартири [PERSON], [PERSON] Згідно ст.. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. Як зазначає п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, и приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули право користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що на момент вселення позивача на правах члена сім'ї наймача у 2001 році у спірній квартирі були зареєстровані та постійно проживали позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] Вселявся [PERSON] до квартири за згодою позивачів. Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів існування заперечень з їх боку проти вселення відповідача, його реєстрації у спірній квартирі та існування угоди про порядок користування жилим приміщенням між ними та відповідачем. Згідно довідки дільниці № 56 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» від 18.11.2008року № 687, у теперішній час у спірній квартирі зареєстрована позивач [PERSON], чоловік [PERSON], син [PERSON] У ході розгляду справи не було встановлено наявність у відповідача права користування іншим житловим приміщенням крім спірної квартири. Таким чином, суд вважає безспірно встановленою ту обставиною, що відповідач, вселившись у квартирою за згодою її власників, набув право користування житловою площею за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що у ході спільного проживання між [PERSON] та його дружиною і сином склалися неприязні стосунки з приводу вирішення сімейно-побутових питань, у ході яких [PERSON] погрожував дружині, сину фізичною розправою, спричинив позивачці [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Також, суд вважає встановленим, що позивачка [PERSON] перешкоджає проживанню чоловіка за місцем реєстрації. Зазначені обставини не заперечувались сторонами по справі та підтверджуються оглянутими у судовому засіданні матеріалами про відмову у порушенні кримінальної справі № 8068/1 від 30.07.2009 року, 7490/2 від 24.11.2009 року, 9611/1 від 30.07.2009 року. Таким чином, відповідач з 2008 року припинив проживання в спірній квартирі через поважну причину, а саме неможливість подальшого спільного проживання через постійні сварки та конфлікти, а також в звязку з перешкодами в його проживанні з боку позивачів, що повністю підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, розірвання шлюбу оформлене в органах РАЦС 11.березня 2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 083338). Відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не є підставою для припинення права користування житловим приміщенням спірної квартири. У ході судового розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що житлові права відповідача [PERSON] порушені, оскільки позивачі перешкоджають у його проживанні за місцем реєстрації, не визнають його права на користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Згідно зі ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, порушенні права відповідача щодо користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] підлягають відновленню шляхом вселення відповідача [PERSON] у квартиру за місцем реєстрації. Щодо позовних вимог про виселення відповідача у звязку з систематичним порушенням відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання у спірній квартирі, суд зазначає наступне. Згідно ст.. 116 ЖК України, підставами для виселення без надання громадянам іншого приміщення, є систематичне руйнування чи псування наймачем або членами його сімї жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Як зазначає п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК України, осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.12.2009 року, 05.08.2009року між [PERSON] та [PERSON] на почві неприязне них стосунків виникають конфлікти, у ході конфліктів громадський порядок не порушувався. Допитані у ході судового розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили наявність неприязне них стосунків у родині та пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки [PERSON] з дитинства, знає, що між нею та чоловіком склалися неприязні стосунки, у чоловіка з сином також напружені стосунки. У 2006 та 2008 роках [PERSON] бачила у [PERSON] сліди побоїв, з її слів ці побої наніс чоловік. Свідок [PERSON] пояснила, що подружжя [PERSON] конфліктує між собою, свідку особисто відомо про такі стосунки. Свідок [PERSON] пояснив, що коли [PERSON] повернувся з місць позбавлення волі, дружина його зареєструвала у спірній квартирі, але оскільки [PERSON] не працював, програвав гроші у гральних автоматах, між подружжям виникали сварки, у ході яких [PERSON] кидався у бійку. Суд не вважає, що неприязні стосунки, які склалися між позивачами та відповідачем підставою для виселення колишнього члена сімї зі спірної квартири, крім того, до відповідача не застосовувались заходи попередження з судів, органів прокуратури, внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів або заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача. Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за зверненнями [PERSON] з приводу поведінки відповідача не є заходами громадського впливу. Пояснення свідків, допитаних у ході судового розгляду справи підтверджують наявність неприязних стосунків між сторонами, але не доводять ту обставину, що поведінка відповідача несумісна з установленими правилами соціального співіснування та робить неможливим спільне з ним проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved