Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.10.2007 року звернувся позовом до СТОВ «Степове» з позовом про визнання права власності на будівлю ангару, яку товариство відповідно до накладної від 13.03.2001 року передало йому в рахунок оплати за виконану роботу з обробки землі згідно з договором. Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 17.10.2007 року цей позов задоволено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.07.2008 року зазначене рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі апеляційного суду зазначено, що відповідача (СТОВ «Степове») ліквідовано, а до участі у справі не залучено [PERSON] сільську раду, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно. Ухвалою Новотроїцького районного суду від 03.09.2008 року виключено з числа відповідачів СТОВ «Степове» та залучено в якості відповідача [PERSON] сільську раду Новотроїцького району Херсонської області та в якості третьої особи на стороні позивача залучено [PERSON] - колишнього директора СТОВ «Степове». Рішенням Новотроїцького районного суду від 30.12.2008 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.03.2009 року задоволено позов [PERSON] Ухвалою Верховного суду України від 16.12.2009 року вказані рішення суду та ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після зміни підстав позову позивач мотивує позовні вимоги тим, що надав СТОВ «Степове» послугу по обробітку землі тракторами згідно договору № 5 від 28.08.2000 року. Через відсутність коштів правління СТОВ «Степове» своїм рішенням від 09.03.2001 року передало йому в рахунок оплати за виконану роботу ангар для комбайнів бригади № 1. Вказує, що з того часу користувався майном, і зі змісту статей 128, 153, 44, 47 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) який діяв на час спірних правовідносин право власності у набувача майна виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором. Рішенням господарського суду від 21.12.2004 року СТОВ «Степове» визнано банкрутом, державну реєстрацію припинення юридичної особи без правонаступника здійснено 04.04.2005 року. Зазначає, що згідно ст.. 392 ЦК (2004 року) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки [PERSON] сільська рада оспорює його право власності на майно то вказує, що вона є належним відповідачем. Просить суд визнати право власності на нежилу будівлю ангару для комбайнів, розташовану в с.Одрадін:- і Новотроїцького району Херсонської області по вул..Гагаріна 82 «а». В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримати, посиле\-на підстави, вказані в ньому. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав, підтвердив факт обробітку [PERSON] землі за договором зі СТОВ Стел. вс . г передачі позивачу будівлі ангару. Представник відповідача - [PERSON] сільської ради проти позову заперечує, та вказав, що на території колишньої бригади № 1 КСП «Степовий» знаходилася безгосподарна споруда, яку раніше використовували як склад та яка не увійшла до розпаювання колишнього КСП «Степовий». Наприкінці 2007 року [PERSON] сільська рада вирішила взяти цю будівлю на баланс, але з відповіді Генічеського БТІ дізнались що рішенням Новотроїцького районного суду від 17.10.2007 року визнано право власності на цю споруду. Відповідно листа ДПІ у Новотроїцькому районі від 17.11.2009 року № 2145/10 вказане майно взято на облік. Також вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом без поважних на те причин. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які працювали в КСП «Степове» та пояснили, що спірна будівля побудована КСП «Степовий» приблизно в 1980 році та взята на баланс як основний засіб. Основні засоби обліковувалися в журналі основних засобів за № 01. В цьому журналі за № 167 значився спірний ангар як склад мінеральних добрив, а пізніше як ангар для комбайнів. Вислухавши покази сторін, свідків, вивчивши надані сторонами докази суд прийшов до наступного. Звертаючись до суду в 2007 році з позовом позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності. В позовній заяві позивач вказує, що пропустив строк з поважних причин, а саме не знав про його існування та «відповідач» (напевно керівництво СТОВ «Степове») обіцяв оформити ангар на нього, просив почекати, мотивуючи це реорганізацією господарства. Позивач не вказує до кого звертався з такою вимогою так як третя особа на стороні відповідача [PERSON] , згідно його трудової книжки, 17.01.2002 року звільнений з СТОВ «Степове» в звязку з призначенням директором ПСП АФ [PERSON] «Отрада». Відповідно до ст.. 71 ЦК (в редакції 1963 року) та ст. 257 ЦК ( в редакції 2004 року) загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 ст. 80 ЦК ( в редакції 1963 року) та ч.5 ст. 267 ЦК ( в редакції 2004 року) передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не навів суду поважних причин пропуску позовної давності, фактів звернення до СТОВ «Степове» про належне оформлення укладеної між ними угоди та оформлення права власності на нерухоме майно та фактів відмови в оформленні права власності. Згідно списку засновників СТОВ «Степове» [PERSON] є засновником даного господарства і мав можливість поставити дане питання на вирішення СТОВ «Степове», і не міг не знати про розпочату процедуру банкрутства та мав можливість звернутись до керівництва підприємства, ліквідкомісії чи арбітражного керуючого або ж др. суду з позовом про визнання права власності на майно. Таким чином суд вважає, що позивач не довів суду поважність причини, з яких він порушив позовну давність. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК (у редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК (у редакції 2004 року) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, ст..71, 80 ЦК ( у редакції 1964 року), ст..257,267 ЦК ( у редакції 2004 року) та

Outcome: dismissed