Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

26 листопада 2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання змін кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог, які згодом були уточнені, позивач посилається на те, що 15 січня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №KTHЗAH91000089, в національній валюті України гривні, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 50\~836,00 грн. на придбання автомобіля. В подальшому позивачу стало відомо, що в порушення умов договору відповідачем в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку, що позивач вважає неправомірним. Під час сплати чергового платежу за вищевказаним договором позивачу було повідомлено про наявність кредитної заборгованості та необхідність сплачувати щомісяця замість 1478,72 грн. замість 1061,43 грн. Тому, за період з 15 січня 2009 року по 15 січня 2015 року позивачем додатково має бути сплачено грошові кошти у розмірі 30\~044,88 грн. На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк», спрямовані на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №KTHЗAH91000089 від 15 січня 2008 року, скасувати зазначене рішення банку, визнати п. 6.3.1 вказаного договору недійсним, зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості, також стягнути з відповідача на свою користь, понесені ним судові витрати. Представник позивача у судове засідання зявився, уточнені позовні вимоги підтримав, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 15 січня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №KTHЗAH91000089, в національній валюті України гривні, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 87\~275,00 грн. на придбання автомобіля, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 15,48 % річних з кінцевим терміном повернення 26 лютого 2015 року Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №KTT5AK92050320, відповідно до якого він отримав кредитні кошти у сумі 50\~836,00 грн. на придбання автомобіля, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 15,48 % річних з кінцевим терміном повернення 14 січня 2015 року зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 15,48 % річних з кінцевим терміном повернення 14 січня 2015 року, що підтверджується копією зазначеного договору. На протязі дії договору, позивач належним чином виконувала зобовязання за даним договором в частині сплати платежів, однак в подальшому під час сплати чергових платежів їй тало відомо про наявну заборгованість за договором та збільшення відсоткової ставки. Судом також встановлено, що підвищення відсоткової ставки за діючим Договором відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту, що є порушенням вимог Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року. Зокрема, пунктом 1.3 зазначених Правил встановлено, що банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами. Пропозиція щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний був разом із листом від 06 січня 2009 року надати позивачу два розрахунки нової реальної вартості кредиту (відповідно до двох запропонованих відсоткових ставок) згідно вимог, зазначених у вищевказаних Правилах, чого здійснено не було. Зміна відсоткової ставки за договором неможлива без зазначення обґрунтованих підстав для цього. Пункт 3.5 згаданих Правил встановлює, що банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Крім того на момент укладання Договору позивач виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 календарних днів після виникнення відповідної підстави - зміни облікової ставки НБУ. Правовою підставою для цього є п.6.3.1. Договору. Згідно Постанови НБУ № 107 від 21 квітня 2008 року облікова ставка НБУ з 30 квітня 2008 року була змінена з 11% до 12 %. Тобто згідно п. 6.3.1. Договору банк міг право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише до 08 травня 2008 року. Однак, на адресу позивача ніякого письмового повідомлення про підвищення процентної ставки за користування кредитом не надходило, що також підтверджується повідомленням центру поштового звязку № 7 м. Краматорська від 08.09.2009 року. Крім того, слід зазначити, що збільшення процентної ставки банком можливе лише в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ. Відносно інших факторів, перелічених у Договорі слід зазначити, що відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12.05.1991 року, у кредитному договорі може бути передбачено, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Проте, перелік подій, які можуть буди розцінені як «інші випадки», не є необмеженим. Тлумачення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» має відбуватися з урахування положень п. 4 ч. 5 ст. 11 даного закону, згідно з якими встановлення дискримінаційних відносно споживача правил зміни відсоткової ставки є несправедливою умовою договору, тобто такою, яке всупереч принципу добросовісності своїм наслідком вносить істотний дисбаланс договірних прав та зобов'язань на шкоду споживачеві (ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Враховуючи практику укладення договорів кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк», коли банк розробляє власну типову (базову) форму договору, умови якої є однаковими для кожного пересічного клієнта, та не змінюються банком за вимогою клієнта, то, згідно визначення статтею 634 Цивільного кодексу України, такий договір є договором приєднання. Відтак, споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, у тому числі відносно зміни відсоткової ставки за кредитом. За таких обставин положення договору кредитування, що дають ПАТ «ПриватБанк» можливість змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, є дискримінаційними у тому значенні, яке вкладено в це поняття Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, бажання банку під «іншими випадками» розуміти той перелік факторів, який викладений у п. 6.3.1. Договору, є несправедливим та дискримінаційним, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Також слід зазначити, що зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача як споживача. Згідно ч. 5 п. 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. У спірному Договорі таке правило не наведено ні у вигляді математичної формули, ні у вигляді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів. Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту. В даному випадку відповідач порушив цю вимогу закону, тому що зміну вищевказаного договору не провів в такій самій формі, що й договір, що змінився. На даний час кредитний договір №KTHЗAH91000089 від 15 січня 2008 року є діючим незмінним правочином. Крім того, відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 643 Цивільного кодексу України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] [PERSON] не надавала згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1056-1 Цивільного кодексу України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК Українисуд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач не мав права змінювати в односторонньому порядку спірну угоду, підвищувати розмір процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки це є порушенням норм цивільного законодавства України. На підставі викладеного,

Outcome: approved