Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", про стягнення моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка посилається на ті обставини, що в період з 1985р. працювала дозіровщиком горячого возврату в агломераційному цеху Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал [PERSON] Ріг". В 2007р. звільнена в звязку з виходом на пенсію. Зазначила, що нещодавно дізналась, в звязку порушення законодавства зі сторони відповідача у неї сталися негативні зміни в стані здоровя, отримала профзахворювання, в результаті чого переносить моральні страждання та переживання, які виражаються в наступному: рішенням МСEK (лікувальної експертної комісії") Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (надалі НДІ) від 13.03.2008р., їй було встановлено професійне захворювання за діагнозом: \~ \~ \~ \~хронічне обструктивне захворювання легень, пило токсичний бронхіт у поєднанні з бронхіальною астмою, емфізема легень. Комісією в складі представників: відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», санітарно-епідеміологічної станції Дзержинського району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань, клініки Українського НДІ промислової медицини, було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного захворювання від 28.03.2008 року, згідно пункту 17 Акту... причиною професійного захворювання є -пил, що перебільшував ГДК ( гранично допустиму концентрацію). В пункті 19 Акту... зазначено, що винним в професійному захворюванні є: керівництво ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - порушення вимог ст.. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст.. 153 КЗпП України. За висновком МСЕК від 23.04.2008 року їй первинно та безстроково встановлено - 30 % професійної втрати працездатності та признано інвалідом З групи. Позивач посилається на те, що з вини підприємства вона втратила своє здоровя та працездатність і вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, наявність якої полягає в наступному: часто турбує сухий кашель, а також навіть при незначному фізичному навантаженні виникає задишка. За останні роки неодноразово проходила лікування, вимушена буде лікуватися і в подальшому. Виходячи з цього, більше часу проводить не вдома, не біля родини, що також спричиняє моральні страждання. При таких обставинах у неї змінився рівень життєвої діяльності, прикладає багато зусиль для організації свого життя. Позивачка просить\~поновити пропущений\~строк звернення\~з позовною\~заявою до\~ суду. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 125 000 гривень, які і просить стягнути з відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». У судовому засіданні позивачка [PERSON] не була присутня, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки суд не сповіщено. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила щодо можливості розгляду справи за відсутністю її довірителя, оскільки остання, за станом свого здоровя не має змоги бути присутнім у судовому засідання та надала їй, як ; представнику усі повноваження що передбачені законодавством України. Вказав, що позов підтримує повністю, при цьому послалась на обставини вказані в позовній заяві та просила при винесені рішення врахувати - що з вини підприємства позивачу заподіяна шкода здоров'ю, вона втратила ЗО відсотків професійної працездатності безстроково, і являється інвалідом 3 групи, змушена звертатися за допомогою до лікарів, що підтверджується виписними епікризами, зазначив, що професійне захворювання змінили рівень життєвої діяльності, їй необхідно прикладати багато зусиль для організації свого І життя та постійного підтримання працездатності. Також пояснила, що позивачка знала про шкідливі умови праці, проте не знала і ас повинна була знати про перевищення гранично - | допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких вона захворіла, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання. Просить поновити пропущений строк, встановлений для звернення з позовною заявою до суду. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Та зазначив, що ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» вважає, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано | доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення її здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обгрунтував розмір моральних страждань та переживань. Також вказав, що позивачка свідомо обрала місце роботи з шкідливими умовами праці, вона була ознайомлена про наявні на її робочому місці небезпечні та шкідливі виробничі умови праці.: Через шкідливі умови праці позивачка мала підвищену оплату праці, додаткові відпустки, : скорочений робочий час та пільгову пенсію. Таким чином, ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» не повинен виплачувати позивачці моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачці [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках. Так, із трудової книжки позивачки вбачається, що остання в період з 22.05.1985р. працювала дозіровщиком горячого возврату в агломераційному цеху у відповідача - Відкритому акціонерному товарпет;1: «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». 23.04. 2007році| звільнена в звязку з виходом на пенсію (а.с.7-9). Відповідно Санітарно-гігієпичної характеристики умов праці Дзержинського району від 04.04.2005р. № 2\\2 - 533 (а.с. 10-12) вбачається, що на робочому місці позивачки були перевищення гранично допустимих норм праці, а саме: пилу - вміст вільного кремнію діоксиду кристалічного 22,2 мг\\мЗ при нормі 2,2 мг\\мЗ. Комісією в складі представників: відповідача ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», санітарно-епідеміологічної станції Дзержинського району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань, клініки Українського НДІ промислової медицини, було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного . захворювання від 28.03.2008 року № 12 (а.с.13-16), згідно пункту 17 Акту... причиною професійного захворювання позивачки є -пил, що перебільшував ГДК (гранично допустиму концентрацію). В пункті 19 Акту... зазначено, що винним в професійному захворюванні є: керівництво ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - порушення вимог ст.,13 Закону України «Про охорону праці» та ст..153 КЗпП України. За висновком МСЕК від 23.04.2008 року (а.с. 17)позивачці первинно та безстроково встановлено - 30 % професійної втрати працездатності та признано інвалідом 3 групи. Лікарями протипоказано: переохолодження, несприятливий мікроклімат. Відповідно до наданих виписних епікризів, позивачка в період з 2003 по 2009р.р. неодноразово знаходилась на лікуванні в медичних закладах м. Кривого Рогу (а.с. 18-26), але покращення стану здоровя не відбувалось, згідно виписок з історії хвороб, лікарями рекомендовано: медикаментозне лікування, спостереження у лікаря, санаторно - курортне лікування (ПБК). Рішенням ЛЕК (лікувальної експертної комісії) Українського науково- дослідного інституту промислової медицини (надалі НДІ) 13.03.2008 року (протокол № 576) позивачеві встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень, пило токсичний бронхіт у поєднанні з бронхіальною астмою, емфізема легень. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Так, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивачка була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилась з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищували гранично - допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійних захворювань є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратила працездатність в розмірі 30 % безстроково, являється інвалідом 3-ї групи. Позивачка переносить фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний для неї спосіб життя, вона вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачці моральну шкоду. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для органічації свого життя. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 під 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 7I7-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-X1V. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду' за р: чунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ета п і 22 [PERSON] України. Враховуючи те, що у законодавстві, яке регулює данні правовідносини, відбувалися зміни, а також те, що позивач кожні::! рік проходить стаціонарно лікування, фізично страждає та морально переживає від отриманого нею професійного захворювання, суд вважає, причини пропуску строку звере пня до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визнач:;з позивач, тобто - 125 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, а саме: 30% втрати професійної працездатності безстроково, наявність 3-ї групи інвалідності, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у професійному захворюванні позивача. Зважаючи на вищевикладеие, а акож ступінь втрати професійної працездатності позивача - 30% безстроково, третя груп: інвалідності, стан її здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в її житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 15000грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивачка, а в задоволенні іншої частини позову позивачці слід відмовити. Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду за захистом свого цивільного права сум вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень І і ' України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не с&ls;; ; до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинів і 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відпо ачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 23.04.2008 року, від дати всі іовлення стійкої втрати працездатності в наслідок профзахворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року Про позовну давність, відповідно до п.З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно ч.З ст.22 [PERSON] України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно Рішення КСУ України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов»язків, полягає на підприємства заподіявши таку шкоду, зазначена норма також зазначена у вимогах ст.. 237- 1 КЗпП України та ст.. 1167 ЦК України. А також, враховуючи ті обставини, що втрату працездатності позивачу було встановлено лише в квітні 2008 року, а про право на звернення до суду із питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу стало відомо лише у січні 2010 року, крім того, за цей час позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджено письмовими матеріалами справи, суд поновлює позивачці строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, у судовому засіданні, на підставі ст.. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст.. 60 ЦПК України доказів суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачці відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, пропорційно до розміру позовних вимог, що задоволені судом, а саме: судовий збір в сумі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-гехнічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 07,50 грн., відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України та Постанови КМУ від 21.12.2005 року за № 1258. Позивача по справі звільнити від сплати судових витрат на підставі ст.. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито та вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial