Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-07 00:00:00

28 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії та належить до категорії осіб евакуйованих із зони відчуження ЧАЕС у 1986 році і знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради, а згідно ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення особам які евакуйовані із зони відчуження ЧАЕС у 1986 році виплачується у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач виплату проводив в значно менших розмірах. Звертаючись до суду позивач просить визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради перерахувати щорічну допомогу на оздоровлення, як особі евакуйованої із зони відчуження ЧАЕС у 1986 році за 2007-2009 роки, стягнути моральну шкоду в сумі 4000 грн. та зобовязати здійснити виплати відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, а саме за відповідні роки на момент виплати та в подальшому згідно Закону. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, послався на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявилась надала через канцелярію суду письмові заперечення де зазначила, що щорічна допомога на оздоровлення позивачу нараховувалась та виплачувалась органами соціального захисту населення у порядку, передбаченому Постановою КМ України від 12 липня 2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Державним бюджетом не передбачено виплату допомоги у розмірі, передбаченому Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а Управління праці не має коштів на виплату допомоги у такому розмірі. Так як позивач отримала щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі, передбаченому вказаною постановою КМ України, тому недоотриманих позивачем сум грошової допомоги не має. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно посвідчення [PERSON] Б № 023503, виданого Чернігівською обласною державною адміністрацією. (а.с. 6), [PERSON] є постраждалим в наслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме частиною четвертою статтею 48, передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, особам які евакуйовані із зони відчуження ЧАЕС у 1986 році виплачується у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» мінімальна заробітна плата складала 525 грн. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» мінімальна заробітна плата складала 869 грн. Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення: особам які евакуйовані із зони відчуження ЧАЕС у 1986 році 75 гривень. Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускаєть¬ся звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ,, зменшувати вста¬новлені ним конкретні розміри доплат, пенсій і ком¬пенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст.67 зазначеного Зако¬ну встановлено, що ці роз¬міри підвищуються Кабіне¬том Міністрів відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заро¬бітної плати. У зазначеному законі викла¬дено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постра¬ждав внаслідок Чорнобильсь¬кої катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч.1 ст.50 Конституції кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої пору¬шенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, га¬рантії є видом соціальної допомоги і необхідною скла¬довою конституційного пра¬ва на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обся¬гу права, наданого Законом України № 796-ХІІ, є безпідставним. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті66, пунктів 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46,статей 98,101,103,111 та положення ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними). Окрім того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законами про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). Судом встановлено, що [PERSON], як постраждалий в наслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у 2008-2009 роках в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Відповідно листа Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради [PERSON] від 01 березня 2010 року була виплачена щорічна грошова допомога за 2008-2009 роки в розмірі по 75 гривень щорічно (а.с.5) Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період складає 525 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період складає 869 грн. Суд вважає, що при обчисленні розміру щорічної допомоги необхідно виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла у період здійснення виплати цієї допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку за необхідне Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради по нарахуванню та виплаті [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 роки. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті [PERSON] ради перерахувати та забезпечити виплату [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення за 2008, 2009 роки відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вимоги щодо визнання дій неправомірними, перерахування та забезпечення виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи задоволенню не підлягає оскільки виплата була проведена до прийняття рішення Конституційним Судом України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. Вимоги в частині зобовязання проводити виплати в подальшому задоволенню не підлягають, оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, тобто право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права і судовому захисту підлягає лише порушене право. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають як такі, що належним чином не підтвердженні доказами, не доведено факт завдання моральної шкоди, яку зазначає позивач так і вина відповідача в її завданні. Вимоги в частині зобовязання відповідача здійснити виплати відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, а саме за відповідні роки на момент виплати задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру та згідно ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» індексації підлягають лише пенсії. Відповідно до п.34 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» N 7-93 від 21 січня 1993 року від сплати державного мита звільняються Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 37,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial