Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на свою користь з відповідача недораховані кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2009 роки в сумі 4560 гр., як евакуйований в 1986 році внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнати неправомірними дії відповідача в відмові перерахунку та виплаті недоотриманої ним щорічної допомоги за вказаний період. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона згідно ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати допомоги. Управлінням праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області йому виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення за період 2007 2009 роки по 75 грн. за рік, а всього він отримав 225 грн. за вказаний період. В грудні 2009 року він звернувся до Управлінням праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради з заявою про перерахування і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, з розрахунку трьох мінімальних заробітних плат, як це передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але йому було відмовлено на тій підставі, що відповідач нараховує кошти на оздоровлення у відповідності до Постанови КМ України № 562 від 12.07.2005 року. Вважає, що порушене його право, передбачене зазначеним Законом і порушуються ст.. 16,19, 56,60 Конституції України і виходячи з 3 мінімальних заробітних плат йому не донараховано : 2007р 400грн.х3 =1200 грн. - 75 грн = 1125 грн; 2008р- 515грн.х3 = 1545грн - 75 грн = 1470 грн.; 2009р. 605грн.х3 =1815грн - 75 грн = 1740 грн., всього 4335 грн. з урахуванням виплат. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, надіславши до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності та просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно наданих відповідачем заперечень на позов, УПСЗН позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач, як особа евакуйована з зони відчуження у 1986 році на ЧАЕС відноситься до 2 категорії отримав щорічну допомогу на оздоровлення у 2007-2009 році в розмірі встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідач вказує, що виплати одноразової компенсації особа евакуйованим з зони відчуження на ЧАЕС проводиться з бюджетних коштів, а УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів 3 ступеня і не має повноважень до встановлення розміру допомоги, його збільшення або зменшення. Враховуючи це, УПСЗН вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Не заперечує, що статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення - три мінімальних заробітних плат, але ст.62 цього ж закону передбачено, що порядок застосування цього закону провадиться у порядку, визначеному Постановою КМУ, рішення якого є обов'язковими для виконання органами виконавчої влади. Порядок застосування зазначеного закону визначає Кабінет Міністрів України у межах сум , визначених Законом України "Про державний бюджет" і виплати провадяться тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Збільшення розміру виплат допомоги можливе тільки при збільшенні фінансування з державного бюджету., а органи соціального захисту населення не займаються питаннями встановлення розміру допомоги, його збільшенням або зменшенням. Вважає , що за вказані позивачем роки допомога на оздоровлення надавалася згідно Постанови КМУ від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, особа євакуюваним з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи" і яка становить 75 грн. на рік. Суд, дослідивши заперечення відповідача та письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач має статус евакуюваного у 1986 році з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії. У звязку з цим він перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області. В звязку з цим позивачу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 № 562 щорічно виплачується як евакуйованого у 1986 році з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи допомога на оздоровлення. Зокрема в жовтні 2007 року, червні 2008 року, жовтні 2009 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі по 75 грн за кожний рік. Зазначені факти визнані сторонами, а тому відповідно до ст. 174 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також судом встановлено, що позивач у грудні 2009 року звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі, встановленому відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач своїм листом від 25.12.2009 р. № 3395/02-37 (а.с.5) відмовив йому у виплаті такої допомоги, посилаючись на те, що при виплаті позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення, УПСЗН керувалося вимогами Постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 та від 12.07.2005 року № 562, згідно з якими розмір допомоги на оздоровлення евакуйованим у 1986 році з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи на ЧАЕС 2 категорії, склав 75,00 грн. за 2007, 2008, 2009 рік. Спірні правовідносини регулюються ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої щорічна допомога на оздоровлення евакуйованим у 1986 році з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в розмірі 3-х мінімальних заробітних плат. Відповідно ч.7 цієї статті розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги на оздоровлення. Відповідно до ч.5 ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення . Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту, а ст.. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України). Щодо положень З.У. «Про державний України на 2007р» , то п.30 ст.71 зазначеного закону було зупинено в 2007 р. дію ст. 48 З.У. « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007року № 6-рп/2007 зупинення дії ст. 48 З.У. №796 ХІІ, передбачене п.30 ст.71 З.У. «Про державний бюджет України визнане таким , що не відповідає Конституції України тобто є неконституційним. Із матеріалів справи вбачається, що на час виплати позивачу (жовтень 2007 року) за 2007р. зупинення дії ст. 48 З.У. №796 ХІІ, передбачене п.30 ст.71 З.У. «Про державний бюджет України визнане таким , що не відповідає Конституції України тобто є неконституційним та суб'єкти владних повноважень повинні діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та іншими Законами України, то відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення в жовтні 2007р. повинен був застосовувати положення діючого на той період ст. 48 З.У. « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення , що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень про їх неконституційність. Тому дії відповідача в цій частині можна визнати неправомірними, оскільки на час виплати суми на оздоровлення позивачу за 2007р відповідач діяв в не межах наданих повноважень у відповідності до ч2 ст. 19 Конституції України і на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також підлягає з вищевказаних підстав задоволенню вимога позивача про визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області в частині донарахування суми на оздоровлення за 2008рік., так як за 2008рік щорічна допомога на оздоровлення позивачу була виплачена червні 2008року в сумі 75 грн. Відповідно до п. п. 11,п28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України .. ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладена в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, Однак рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. п. 11, п 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної допомоги на оздоровлення ліквідованим з зони відчуження після аварії на ЧАЕС. Виплата щорічної допомоги позивачу на оздоровлення була проведена в червні 2008 р, тобто після прийняття рішення Конституційним Судом України №10-рп/2008 від 22.05.2008року. Будь яких обмежень дії ст. 48 Закону України "«Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Законом України "Про державний бюджет України на 2009 рік" не приймалося. Тому виходячи з засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні питання про надання одноразової щорічної допомоги, відповідач повинен був керуватися ст..48 З.У. "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому суд вважає дії відповідача в цій частині неправомірними, оскільки позивачу була виплачена допомога в сумі 75 грн. Таким чином, наведене свідчить, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки у встановленому законом розмірі 3-х мінімальних заробітних плат, а тому виплата відповідачем щорічної допомоги на оздоровлення в жовтні 2007 року, червні 2008 року, жовтні 2009 року у фіксованому розмірі 75,00 грн., тобто меншому ніж встановлено законом, порушує права позивача і зазначені дії суд вважає протиправними, як такі, що суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В звязку з цим суд зобовязує відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної соціальної допомоги на оздоровлення за 2007 - 2009 р., у розмірі, встановленому для осіб, евакуйованих у 1986 році з зони відчуження внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, та передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Нарахування суми допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, не відноситься до компетенції суду, тому вимога позивача про стягнення конкретної суми не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial