Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-22 00:00:00

Наприкінці квітня 2010 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого об-ґрунтовує тим, що вона є учасницею ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв'язку з хворо-бою, пов'язаною з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, їй встановлена ІІ-га група інвалідності. Позивача віднесено до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської ката-строфи, їй призначена пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю. У відповід-ності до ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір пенсії по інвалідності становить 8 мінімальних пенсій за віком, а розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, - 75% мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком згідно з ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дорів-нює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Не зважаючи на це, починаючи з 1 січня 2004 року УПФУ у Бориспільському районі щомісячно нараховує та виплачує позивачу пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у значно нижчих розмірах. У зв'язку з цим, [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про добровільне перерахування та виплату недоплаченої пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Листом №12/В-4 від 10 березня 2010 року начальник УПФУ у Бориспільському районі [PERSON] відмовив позивачу у задоволенні цієї заяви. Тому [PERSON] просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, що є меншими, ніж ті, що передбачені в ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач просить суд зобов'язати УПФУ у Бориспільському районі перерахувати та виплатити пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну її здоров'ю, що з 1 січня 2004 року не виплачуються в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пред'явлений позов підтримує, на його задо-воленні наполягає. Представник відповідача Хиба А.В. у судове засідання не з'явилась, надіслала письмове заперечення, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та дослідивши письмові докази, які міс-тяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є учасницею ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв'язку з хворобою, пов'язаною з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 1 бе-резня 2000 року їй встановлена ІІ-га група інвалідності. Положеннями ст.14 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Їй призначена пенсія по інвалід-ності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю. Достовірність цих обставин підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії [NUMBER] від 5 лютого 2008 року, виданого на ім'я [PERSON], копі-єю вкладки до нього [NUMBER] (а.с.6) та копією виписки з акту огляду МСЕК (а.с.7). У відповідності до ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ-ої групи, при-значається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за ві-ком. Згідно з ст.54 цього ж Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ-ої групи, щодо яких вста-новлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути меншим 8 мінімальних пенсій за віком. За правилом, запровадженим в ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 28 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинність з 1 січня 2008 року, в ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були внесені зміни: розмір пенсії по інвалідності був зменшений до 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, - до 20 процен-тів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року п.28 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік" був визнаний неконституційним, і ст.ст.50, 54 Закону Украї-ни „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відно-вили свою чинність у попередній редакції. З копії листа начальника УПФУ у Бориспільському районі [PERSON] №12/В-4 від 10 березня 2009 року (а.с.8-9) та письмових заперечень представника УПФУ у Бориспільському районі Хиби А.В. (а.с.26-28) вбачається, що починаючи з 1 січня 2004 року відповідач щомісячно нараховує та виплачує [PERSON] пенсію по інвалідності у розмірі, що є меншим, ніж 8 прожиткових мінімумів для осіб, які втра-тили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, що є меншим, ніж 75% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому УПФУ у Бориспільському районі керувався та продовжує керуватись постановами Кабі-нету Міністрів України, якими запроваджені занижені розміри пенсій, та п.28 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Кон-ституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, за-кону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституцій-ними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний за-хист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України про занижені розміри пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансу-вання, яких здійснюється за рахунок державного бюджету України, що істотно звужують обсяг встановлю-них законом прав. Крім того, суд вважає, що надання Кабінету Міністрів України права на встановлення порядку об-числення пенсій по інвалідності та пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, не означає, що останній, встанов-люючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених наведеним вище Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушу-ючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення №4-зп від 3 жов-тня 1997 року у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однако-вої сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повної або часткової зміни попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийнят-тям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично змінюється однопредметний акт, який діяв у часі раніше". Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду Ук-раїни є обов'язковими до виконання на території України. Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду Ук-раїни, а також враховуючи, що вищезазначеним Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" фактично змінено та уточнено положення Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ката-строфи", який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України „Про Дер-жавний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", допоки це положення не було визнано неконституційним. З огляду на це, суд погоджується з доводами позивача про неправомірність дій УПФУ у Бориспіль-ському районі щодо нарахування та виплати [PERSON] протягом 1 січня 2004 року - 31 грудня 2007 року та 22 травня 2008 року - 23 червня 2010 року пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, що є нижчими ніж ті, що передбачені в ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і со-ціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Разом з тим, у відповідності до ст.257, ч.1 ст.261, ч.4-ч.5 ст.267 ЦК України для захисту порушеного права в суді встановлюється трирічний строк позовної давності, який починається від дня, коли особа дові-далась або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила. Сплив позовної дав-ності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Якщо суд визнає по-важними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У письмових заперечення (а.с.26-28) представник УПФУ у Бориспільському районі Хиба А.В. заявила про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Судом встановлено, що про порушене право [PERSON] могла знати ще 1 січня 2004 року. Не зважаючи на це, з позовом до суду вона звернулась лише 28 квітня 2010 року. З огляду на це, суд вважає, що вона пропустила строк позовної давності щодо захисту права на пенсії вказаних, яке порушувалось протягом 1 січня 2004 року - 27 квітня 2007 року включно. Під-стави для поновлення цього строку відсутні, тому суд вважає, що [PERSON] втратила можливість захисту її права на пенсії вказаних видів, яке порушувалось протягом 1 січня 2004 року - 27 квітня 2007 року включ-но. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог належить відмовити. Разом з тим, для відновлення порушеного права [PERSON] на пенсії вказаних видів, яке ще під-лягає захисту в суді, слід визнати неправомірними дії УПФУ у Бориспільському районі щодо нарахування та виплати [PERSON] протягом 28 квітня 2007 року - 31 грудня 2007 року та 22 травня 2008 року - 23 черв-ня 2010 року пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, що є мен-шими, ніж ті, що передбачені в ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Крім того, суд також вважає, що відповідача належить зобов'язати нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, що не виплачувались в пов-ому обсязі протягом 28 квітня 2007 року - 31 грудня 2007 року та 22 травня 2008 року - 23 червня 2010 року. При цьому суд не встановлює розмір цієї суми, адже у відповідності до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" таким повноваженням наділене лише місцеве управління Пенсійного фонду України. Підстави для задоволення позову в частині вимоги про зобов'язання відповідача нараховувати та ви-плачувати позивачу обидва види пенсій в обумовлених вище розмірах з 24 червня 2010 року і на майбутнє, відсутні. Адже станом на час ухвалення рішення, тобто станом на 23 червня 2010 року, [PERSON] не на-була право на отримання пенсій, які будуть нараховуватись лише з 24 червня 2010 року і на майбутнє. Це право не може бути порушеним, тому згідно зі ст.3 ЦПК України воно не потребує судового захисту. Суд звертає також увагу на те, що зі змісту ст.ст.50, 54 Закону України „Про статус і соціальний за-хист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визнача-ється лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пен-сійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював ін-ший розмір, немає. Тому суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України „Про загальнообов'яз-кове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим За-коном, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії не може вважатись підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії по ін-валідності і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пен-сії за віком, як це встановлено ст.ст.50 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Outcome: partial