Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «[PERSON] № 1», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, повязаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» він перебував у трудових відносинах з 30 липня 1997 року по 19.02.2010 року, був звільнений за ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров»я . 05 листопада 2009 року йому було видано наряд на буріння шпуров та установку анкеров по З південному конвейерному штреку блока 10. О 4 годині, розташувавшись на відстані 0,5 м від боку виработки, при буренні шпура внаслідок вібрування з під затяжки випало 2 куска породи розміром 0,5x0,4м та 0,3x0,3x0,2м від уст'я шпура. При падінні куски породи розірвали нижню частину сітки-затяжки, відклонились у сторону та травмували його. Отримавши травму в області лоба та нижньої губи справа він самостійно пішов до підземного медпункту. З 5 листопада 2009 року він знаходився на лікуванні у стоматологічному відділенні КЦРЛ, де був оглянутий неврологом, у зв'язку із погіршенням стану. 18.11.2009 р. переведений для подальшого лікування до неврологічного відділення Красноармійської ЦРЛ з діагнозом середньотяжка виробнича ВЧМТ, ушиб головного мозку 1 ст. з лівостороннім геміпарезом рефлекторно-пирамідної недостатністю, ушиблена рана м'яких тканей голови. 27.11.2009р. оглянутий нейрохірургом ДОКТМО. У Красноармійській ЦРЛ пролежав до 30.11.2009р. 19.02.2010 р. МСЕК встановив 50 % втрати працездатності з призначенням III групи інвалідності. В наслідок небезпечного випадку на виробництві, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному: під час одержання травми, а також в подальшому, він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань; під час травмування з'явилася тривога за своє життя; він став інвалідом III групи, а хвороба ж таки прогресує. Поїздки на лікування, операція, консультації у спеціалістів тягнуть за собою великі грошові витрати. Після одержання інвалідності і втрати працездатності, у нього повністю змінилися умови повноцінного життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання стосовно погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Кращим стан мого здоров'я вже ніколи не стане. Він постійно повинен наглядатися у лікаря. Відтепер він на все життя залишиться хворим і стан його здоров'я ніколи не покращиться, у зв'язку з цим, заподіяну йому шкоду він оцінює у сумі 50 000 грн. (п'ятдесят тисяч гривень), щоб хоч так відшкодувати глибину його душевних та фізичних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що виникли внаслідок травми на виробництві. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «[PERSON] № 1» позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» перебував у трудових відносинах з 30 липня 1997 року по 19.02.2010 року, був звільнений за ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров»я (а.с. 4-5). 5 листопада 2009 року, знаходячись на своєму робочому місті при виконанні наряду на буріння шпуров та установку анкеров по 3 південному конвейерному штреку блоку 10, отримав травму в області лоба та нижньої губи справа (а.с. 8-9). З 05.11.2009 року по 30.11.2009 року перебував на лікуванні за наслідками отриманої травми на виробництві (а.с. 6). 19.02.2010 року згідно довідці МСЕК позивачу було встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати працездатності, дата чергового переогляду 19.02.2011 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов»язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіянної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в зв»язку з травмою. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Позивач [PERSON] отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача ВАТ Вугільна Компанія «[PERSON] № 1», повязаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, «Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною нещасного випадку (а.с. 8-9). Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стресс, а із наявністю втрат фізичного і психичного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП Украъни, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в зв»язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 50%. Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна № 1» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров»я, пов»язаного з травмою на виробництві, тому заперечення відповідача ВАТ «Вугільна компанія «[PERSON] № 1» являються необґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна № 1» на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15,00 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: partial