Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

Позивач ВАТ «ВТБ [PERSON]» звернувся до суду, з урахуванням уточнених вимог в частині зміни з відділення №1 Донецької філії на відділення «Світоч» ВТБ [PERSON]», по слідуючім підставам: Відповідно до укладеного кредитного договору №6В/2008 від 25.03.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 31500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.03.2028 року, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит та сплатити відсотки в порядку та строки встановлені договором. В забезпечення зобовязання за вказаним договором [PERSON] відповідно до договору поруки №6Вп/2008 від 25.03.2008 року виступила поручителем, крім того, був укладений іпотечний договір №6Вз/2008 року від 25.03.2008 року. Відповідно до положень договорів та вимог ст..6Ю, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність, як солідарні боржники. [PERSON] у порушення норм законодавства та умов договору свої зобовязання належним чином не виконує, в звязку з чим є право позивача (надалі [PERSON]) про вимагання дострокового повернення всієї суми кредиту. В звязку з чим просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, відповідно до розрахунку заборгованості, за кредитним договором яка склалася станом на 04.09.2009 року у сумі 32548, 16 доларів США та 742, 84 грн. сума 30 % річних від суми кредиту за несвоєчасне повернення кредиту, сума несплаченої пені за несвоєчасну сплату відсотків та 3 % річних від суми прострочених відсотків за весь час прострочення згідно ст..625 ЦК України. Судові витрати понесені [PERSON] при звернені до суду просить покласти на відповідачів. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом до спільного розгляду та з урахуванням уточнених вимог, в обгрунтування якої зазначає, що укладений з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 6В/2008 року в певній його частині не відповідає вимогам законодавства та є недійсним, в звязку з чим він підлягає зміні. Договір, в порушення діючого законодавства було укладено в іноземній валюті на суму 31500 доларів США. На час проведення валютної операції індивідуальна ліцензія у банку була відсутня. Проведення розрахунків по договору також потребує окремої ліцензії. Неправомірним також є вираження грошових зобовязань в іноземній валюті, а не в гривні. Договір в його певній частині підлягає визнанню недійсним. На підставі викладеного просив: змінити з 25.03.2008 року умови кредитного договору №6В/2008 п.п.1.1. абз.2 Договору: «сума кредита-159075, 00 грн.; п.п.1.1 абз.З Договору: «строк кредитування -25 років»; змінити додаток № 1 до Договору «графік повернення кредиту та сплати процентів та розрахунок вартості супутних послуг»; визнати недійсним: п.п.1.1. абз.2 Договору-«сума кредиту 31500 доларів США»;,п.гї!4.1 друге речення Договору «Валютні ризики повязані з зміною курсу долара США до гривни під час виконання зобовязань по кредитному договору несе позичальник»; п.9.1 та п.9.2 Договору- «у випадку несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прос рочки, а також 30 процентів річних від простроченої суми»; «у випадку несвоєчасної (неналежної) сплати відсотків за користування кредитом Позичальник сплачує банку пеню у розмірі двійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання». ' У судовому засіданні представник позивача-Банку підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] відповідачу [PERSON] відповідно до кредитного договору 6В/2008 року від 25.03.2008 року були надані грошові кошти, строковий кредит, предметом якого є 31500 доларів США зі сплатою відсотків за його користування, т.б. в іноземній валюті, для придбання домоволодіння. [PERSON] з свого боку виконав усі умови Договору Відповідно цього Договору. [PERSON] взяв на себе зобовязання належним чином виконувати його та проводити відповідні платежі відповідно до встановленого графіку погашення кредитної заборгованості. В порушення умов Договору, [PERSON] неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання щодо його оплати. Він попереджався [PERSON] про необхідність виконувати Договір належним чином, йому про це було відомо, але ж взятих на себе обовязків не виконував, в звязку з чим виникла заборгованість. Правом [PERSON], як то на підставі законодавства, так і відповідно до кредитного договору є дострокова вимога, у випадку порушень Договору, щодо повернення усієї суми боргу. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував у повному обсязі. Вважає вимоги позивача [PERSON] не обгрунтованими діючому законодавству, не відповідають дійсності, оскільки цивільним законодавством та іншим, який регулює дані правовідносини, що виникли між ними, передбачена можливість використання іноземної валюти в Україні. Відповідно до виданих ліцензій банк має право здійснювати в тому числі і валютні операції. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії валютного регулювання. Більш того, оскільки банк має ліцензію на проведення валютних операцій, погашення заборгованості в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. В кредитному договорі також передбачена можливість внесення платежів і в іншій валюті, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Тобто, законодавством передбачено, що у випадках, прямо передбачених законом, банки мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюти як засіб платежу. Посилання з боку представника [PERSON] на ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає не обґрунтованими. У даному випадку [PERSON] не впливає на курс національної валюти, законодавець чітко встановлює, що умови такого характеру при наданні фінансових послуг не є несправедливими. Кожний кредитний договір банку є індивідуальним. Сума кредиту, процентна ставка, строк, спосіб погашення варіюється в залежності від самого позичальника, поручителя, характеристик майна, яке передається у заставу/іпотеку. Рішення про надання конкретному позичальнику кредиту на запропонованих позичальником умовах приймається кредитним комітетом по кожному позичальнику окремо. У договорі існує пункт, згідно з яким процентна ставка по кредиту зменшується на цілий відсоток у випадку приватизації земельної ділянки на який розташований предмет іпотеки (тобто значне зменшення вартості кредиту залежало тільки від позивача, але він цим правом не скористався). Позивач уклав договір безпосередньо з ВАТ ВТБ [PERSON], що свідчить про те що умови договору були для нього сприятливими. Оскільки виконання зобовязань, виражених в іноземній валюті не суперечить цивільному законодавству, договір укладений відповідно до вимог законодавства, який був підписаний сторонами, умови якого були прийняті [PERSON], йому були надані грошові кошти, в задоволенні вимог просив відмовити. [PERSON] було відомо про порушення своїх зобовязань, наявну заборгованість ще до звернення до суду, попереджався про необхідність виконувати умови договору у його відповідності, як до звернення до суду так і після звернення [PERSON] неналежним чином виконує договір. До справи були додані письмові пояснення представника [PERSON]. Відповідачка [PERSON], висловила свою позицію з приводу позову до неї, заперечуючи проти вимог [PERSON], з наданням права на представлення її інтересів з усіма ми правами сторони її представнику [PERSON] та просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти вимог [PERSON] та наполягати на задоволені свого зустрічного позову, обгрунтування вимог викладені у їх позовній заяві з урахуванням уточнених вимог та у доданих письмових поясненнях. Крім того, [PERSON] зазначив та не заперечував проти вкладання між ним та [PERSON] кредитного договору у іноземній валюті, йому були надані грошові кошти на придбання домоволодіння. Про наявну заборгованість, яка виникла з неповною сплатою кредиту йому було відомо ще до звернення [PERSON] до суду. В звязку з кризисом та підвищення курсу долара США він з [PERSON] М„ з урахуванням їх доходу не мають можливості у повному обсязі виконувати взяті на себе зобовязання щодо його оплати. Представник [PERSON] [PERSON] України у судове засідання не заявився, але ж надав суду свої письмові пояснення по справі, просив розгляд справи проводити у їх відсутність. Вважає, вимоги [PERSON] необгрунтованими. Вважають, що з боку [PERSON] позивача відсутні порушення вимог законодавства, просили у задоволені вимог [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, письмові пояснення НБУ, розглядаючи позови в межах, заявлених вимог, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає по слідуючім підставам: Суд вважає встановленим, що підтверджується матеріалами справи та доказами надані сторонами у їх взаємній сукупності, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають із укладення кредитного договору та договору, укладеного в його забезпечення, що регулюються ЦК України. Згідно ст.4 Цивільного Кодексу України (надалі ЦКУ) визначено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Інші органи влади також можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Ст.6 ЦКУ встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Ст.11 ЦКУ визначені підстави виникнення прав та обовязків, якими є договори та інші правочини. Цивільні обовязки,повинні виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ст.. 14 ЦКУ). 25.03.2008 р. сторони ВАТ «ВТБ [PERSON]»([PERSON]) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № 6В/2008. Відповідно до п.п.1.1 цього Договору, сторони визначили, що предметом Договору є надання [PERSON] Позичальнику грошових коштів (кредиту) у вигляді 31500 доларів США строком кредитування на 20 років-до 24.03.2028 року, зі сплатою за користування кредитом 14,5 відсотків річних, т.б. Договором передбачено, що за користування кредитом в іноземній валюті, що є предметом Договору, позивальник сплачує відсотки визначені цим Договором. Грошові кошти надані Позичальнику були призначені для придбання домоволодіння. Над грошових коштів Позичальнику у сумі 31500 доларів США, що в еквіваленті на 25.03.2008 рік складало 15 грн., також підтверджується відповідною заявою про видачу готівки з перерахуванням. П.п.2.3 Договору встановлено, що грошові кошти були перераховані [PERSON] на рахунок вказаний Позичальником. П.п.2.4 Договоріу, який підписаний був сторонами, встановлено, що [PERSON] підтвердив1 ознайомлення про усі фактично умови цього кредитного договору та надав свою згоду із зазначеними умовами. П.4 зазначеного Договору встановлені певні обовязки Позичальника перед [PERSON], щодо виконання взятих на себе зобовязань по Договору. П.п.4.1. Договору передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути [PERSON] отриманий кредит у розмірі та порядку, встановленого п.81.1 Кредитного договору. Валютні ризики повязані з зміною курсу долара США до гривни під час виконання зобовязань по кредитному договору несе позичальник. П.п.4.4 Договору встановлені обовязки Позичальника перед [PERSON] щодо дострокового повернення кредиту, у передбачених випадках, в у т.ч. і у випадках порушення умов Договору. П.6 Договору встановлені права [PERSON], у тому числі щодо його вимоги про дострокове повернення кредиту, у випадку невиконання або неналежного виконання з боку позичальника своїх обовязків по Договору. П.8 Договору встановлений порядок сплати процентів за використання кредитом та погашення кредиту. Безпосередньо Позичальник зобовязаний щомісячно ануїтентичними платежами в сумі не менше, ніж 403, 20 доларів США в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, починаючі з 25.04.2008 року згідно Додатку №1 до цього Договору (Графік), який є невід*ємною частиною договору. П.9 Договору встановлена відповідальність сторін та забезпечення виконання зобовязань Позичальника. Крім того, 25.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] (надалі Поручитель) був укладений Договір поруки №6Вп/2008 (надалі Договір поруки) відповідно до якого Поручитель поручився перед [PERSON] за виконання Позичальником зобовязань щодо повернення кредиту та інш. З умовами кредитного договору Поручитель ознайомлений. У разі невиконання зобовязань за кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають перед [PERSON] як солідарні боржники, при чому Поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і Позичальник. Також між сторонами був укладений іпотечний договір, який в даному випадку не є предметом розгляду справи. Відповідно до представленого розрахунку суми боргу по кредитному договору станом на 04.09.2009 р. загальна сума, що підлягає до сплати позичальником 32548, 16 доларів США. Згідно з представлених [PERSON] виписок по рахунках Позичальника та Довідки, про здійснені платежі, вбачається, що Позичальник не в повному обсязі сплачує грошові кошти по взятим на себе кредитним зобовязань, в тому числі і на час звернення з позовом [PERSON] до суду, також є наявні порушення вимог Договору. Відповідно до Банківської ліцензії №79 НБУ України від 2007 року була видана ВАТ «ВТБ [PERSON]» відповідна ліцензія на здійснення банківських операцій, визначених ЗУ «Про банки та бан^іодьку діяльність. Був наданий відповідний Дозвіл №79-1, Додаток до Дозволу №79-1. Статтею 1054 ЦКУ встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦКУ встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений Обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст.554 ЦКУ зазначено, що у випадку порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при чому поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник. В даному випадку [PERSON], як відповідно до Договору поруки так і відповідно до вимог законодавства є солідарним боржником. Ст.530 ч.І ЦКУ зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.,99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня (але при цьому прямо не забороняється використання інших валют). Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом*. Згідно статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Всі вищевказані статті кодексу (192, 524, 533 ЦК України) мають відсилочний характер та містять аналогічні положення, згідно яких «використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, пЬряДку та Ш умовах, встановлених законом». Тобто, заювивдааюц* визначив, що у випадках, Дрямо передФічених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну вайюти як засіб платежу. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній &бо іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і, банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Основним документом, що регулює режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин є Декрет Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року N 15-93 (надалі-Декрет). Згідно пункту 2 Декрету резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Статтею 5 Декрету передбачено, що валютні операції проводяться на підставі ліцензії - генеральної або індивідуальної - [PERSON] банку України. Згідно частини 2 статті 5 Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Одночасно, частиною 4 статті 5 Декрету визначено вичерпний перелік операцій, що потребують отримання індивідуальних ліцензій. Так, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції: в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно пункту 1.5. Положення «Про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого Постановою Правління НБУ №483 від 14.10.2004 року, використання іноземної валюти як засобу платежу'без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Також слід зазначити, що згідно п.1 гл.З розділу 2 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою правління НБУ від 10.08.2005 року №281 (надалі за текстом - Положення НБУ №281) резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобовязань за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі таких документів: а) за, кредитними договорами (договорами позик): - заяви на купівлю іноземної валюти; - оригіналу кредитного договору (договору позики),' що підтверджує потребу виконання резидентом зобов'язань в іноземній валюті (включаючи проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо), та його копії. Інших документів, що необхідні клієнту для здійснення операцій з купівлі іноземної валюти з метою виконання зобовязань за кредитними операціями Положенням НБУ №281 не вимагається (в тому числі індивідуальної ліцензії НБУ). Як на час укладання Договору та до сьогодні вимоги або які-небудь обмеження відносно граничного розміру сум і термінів повернення кредитів в іноземній валюті, що залучаються або надаються резидентами України, чинним законодавством не встановлені, тому здійснення резидентами операцій по отриманні або ' наданню кредитів в іноземній валюті не вимагає індивідуальної ліцензії [PERSON] банку України. Вказане тлумачення положень пункту в) частини 4 статті 5 Декрету викладено і в листі [PERSON] банку України від 29.05.2001 г. N 28-313/2178 та в листі від 07.12.2009 N 13-210/7871-22612 «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті». Відповідно до Висновку Науково-Правової Експертизи, затвердженою 09.11.2006 року, щодо правових підстав надання кредитів в іноземній валюті, проведеної відповідно до запиту НБУ на підставі ЗУ «Про наукову і науково-технічну експертизу», відповідно до якою був зроблений висновок, що банки та інші фінансові установи, які отримали у встановленому порядку генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті. Таким чином, отримання та повернення кредиту, а також сплата процентів за користування кредитом в іноземній валюті дозволено за умови, що стороною кредитної операції буде уповноважений банк, який має належним чином оформлену банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій кредитування в іноземній валюті. В даному випадку [PERSON] має відповідну ліцензію НБУ №79 та дозволи, в звязку з чим враховуючи, що однією з сторін Кредитних договорів є [PERSON], який має належну банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій кредитування в іноземній валюті, відповідно пункти кредитних договорів про обовязок повернення заборгованості в іноземній валюті є законним та таким, що не порушують вимоги законодавства України, в тому числі і статті 533 ЦПК України та ст. 5 Декрету. Стосовно посилання відповідача та його представника на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд не приймає до уваги відповідно до виниклих правовідносин по даній справі. Суд не вважає, що [PERSON] при укладанні кредитного договору були допущенні вимоги цього Закону споживачів, ст..11, що взагалі і не є підставою у випадку такого порушення, визнання окремих пунктів договору недійсним або йо зміну. Ст. 18 цього Закону про споживачів передбачена заборона включати до договорів зі споживачем умови, що є несправедливими. Такими є умови, які всупереч принципу добросовісності, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Згідно переліку несправедливих умов, наведеного в ч.З ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов у конкретному випадку можна віднести: п.11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; та п. 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Але ж в ч.4 цієї статті є обмеження щодо цих положень, безпосередньо -Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до: 1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем. Суд вважає, що в даному випадку [PERSON] не впливає на курс національної валюти, законодавець чітко встановлює, що умови такого характеру при наданні фінансових послуг не є несправедливими. Ст.203 ЦКУ встановленні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Параграфом 2 глави 16 Розділу 1У ЦКУ передбачені підстави недійсності правочину, наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Ст.227 ЦКУ встановлено, що у випадку вчинення юридичною особою правочину без відповідного дозволу (ліцензії), може бути за рішенням суду визнане недійсним. В судовому засіданні будь яких доказів, на підтвердження того, що зміст правочину, т.б. Договору суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства не надано, як і те, що волевиявлення [PERSON] щодо укладання кредитного договору не було вільним і не відповідало його волі не представлено. Навпаки п.п.2.4 Договору свідчить про те, що він ознайомлений з усіма умовами договору, прийняв їх та надав згоду. Крім того, суд не погоджується з вимогами [PERSON] про зміну заявлених ним умов Договору та також вважає їх безпідставними. Ст..651, 652 ЦКУ визначені підстави для зміни умов договору та одночасні умови на підставі яких можливе такі зміни (ч.І ст.652 ЦКУ). Суд вважає, що в даному випадку, як і зазначалось вище [PERSON] ніяким чином не впливає на курс національної валюти, умови за яких надано кредит не був не справедливим, він був прийнятий [PERSON], саме підвищення курсу долару США не вплинуло на самі умови укладеного кредитного договору, яке повинне належним чином виконуватись [PERSON], щодо його повернення. До того ж. сам по собі ризик стосовно кориктировки валюти несуть обидві сторони, які є рівними у зазначених правовідносинах, як то у випадку підвищення курсу так і у випадку «падіння» курсу ірошового зобовязання. Суд вважає за необхідне зазначити, .що відповідно до ст,610 ЦКУ встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст..625 ЦКУ). В даному випадку суд не приймає до уваги [PERSON], про неможливість проводити оплату по своєму кредитному зобовязанню перед [PERSON], у звязку з недостатністю грошових коштів. Стосовно вимог [PERSON] про зміну Графіку погашення кредиту, його вимоги в цій частині взагалі нічим не обгрунтовані. Відповідно до п. 14 Пленуму ВС України від 18.12.2009 N 14 « Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦКУ законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим [PERSON] банком України на день ухвалення рішення. В даному випадку суд розглядає позов [PERSON] лише в межах заявлених вимог, т.б. вимоги станом на 04.09.2009 року. Також в цьому ПВСУ зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦКУ, частина третя статті 533 ЦКУ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). На підставі вище викладеного, суд вважає, що [PERSON] довів та обгрунтував доказами свої законні вимоги укладення кредитного договору в іноземній валюті, сплаті платежів та т.і. відповідно до норм діючого законодавства, що регулюють банківську діяльність. Суд приходить до висновку, що у судовому засіданні підтвердився факт,-порушення [PERSON] умов кредитного договору та свого грошового зобовязання перед [PERSON]. Інші доводи [PERSON] та його представника суд не приймає до уваги та не спростовують законність вимоги [PERSON] про дострокове предявлення вимоги про повернення кредитної заборгованості по зобовязанням взятих на себе відповідачами. У звязку із чим позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених вимог підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому з [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути солідарно на користь ВАТ ВТБ [PERSON] в особі відділення «Світоч» ВАТ «ВТБ [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № 6В/2008 від 25.03.2008 року у розмірі 32548, 16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.09.2009 року складає -259897 грн. 058 коп. та 742 гривни 84 коп. - сума ЗО % річних від суми кредиту за несвоєчасне повернення кредиту, сума несплаченої пені за несвоєчасну сплату відсотків та 3 % річних від суми прострочених відсотків за весь час прострочення згідно ст.625 ЦК України. Судові витрати понесені. [PERSON] при звернені до суду по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Стосовно вимог [PERSON], то на підставі вище викладеного, його вимоги задоволенню не підлягають. Більш того, суд вважає, що оскільки позивач в добровільному порядку уклав договір кредиту і певний час певним чином виконував покладені на нього обовязки і не заявляв жодних претензій з приводу діяльності банку, в повному обсязі отримав кредитну суму в іноземній валюті, звернення з даними позовними вимогами свідчить лише про небажання подальшого виконання взятих по Договору зобовязань. Виходячи з того, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, правових підстав для задоволення позову, як то визнання певних частин умов Договору недійсним, так його зміни не має.

Outcome: approved