Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

14 травня 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій зазначає, що [PERSON] 18 березня 1994 року народила сина [PERSON]. Батько дитини записаний, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів заявника. [PERSON] з сином зареєстровані за адресою: [INFO], але фактично близько 8 років вони мешкають в м. Харкові за адресою: [ADDRESS]. Відповідач ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості як так, що шукає роботу, не перебуває, схильна до вживання алкогольних напоїв, але на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. До 01.01.2010 року вона отримувала допомогу одинокій матері на дитину, але повністю використовувала її на особисті потреби. [PERSON] з 01.09.2003р. навчається в спеціальній загально-освітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів для дітей з вадами розумового розвитку № 2 м. Харкова. Вихованню та навчанню сина мати не приділяла і не приділяє, на вихідні та святкові дні [PERSON] зі школи-інтернату забирала рідко. Від неї до інтернату [PERSON] повертався брудним, неохайним, без необхідної одежі, взуття та шкільного приладдя. До служби у справах дітей Лозівської міської ради надійшла інформація від адміністрації школи-інтернату про те, що [PERSON] самовільно залишає навчальний заклад, бродяжить. Він неодноразово затримувався працівниками міліції на станції Харків-Пасажирський за безцільне знаходження на вокзалі. Після затримання його повертали до школи-інтернату, тому що мати знайти не могли. Мати його пошуками не займалась, з червня 2009 року з сином взагалі не бачилася. У 2008-2009 навчальних роках [PERSON] пропустив 130 навчальних днів. З 01.09.2009 року він до занять не приступив. У грудні 2009 року [PERSON] був затриманий педагогом школи-інтернату та влаштований до обласного притулку для дітей м. Харкова, де перебуває і на даний час. За період перебування мати відвідала його тільки 2 рази. Для отримання дозволу забрати сина з притулку [PERSON] до служби у справах дітей Лозівської міської ради не зверталась. Спеціалістами служби їй неодноразово надсилались письмові запрошення до служби, але вона не зявлялась. Мати була запрошена на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Лозівської міської ради, яке відбулося 24.03.2010р., але знову не зявилась. За станом здоровя [PERSON] потребує посиленої уваги, лікування, але мати на це уваги не звертає. Педагогічним колективом школи-інтернату з [PERSON] та його матірю постійно проводилася корекційно-розяснювальна робота, відвідування за місцем проживання. [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обовязків, але і після цього не відбулося позитивних змін у ставленні матері до виховання сина. Згідно з Законом України «Про охорону дитинства» природним середовищем виховання, першоосновою розвитку дитини визначає сімю. Декларація прав дитини, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, обовязок виховувати, ростити дитину найважливіший обовязок батьків. Ця стаття зобовязує батьків виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших. Чинне законодавство передбачає, що батьки повинні турбуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, підготовку до праці. Позивач зазначає, що наведені вище факти свідчать, що відповідач свідомо, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, своїм способом життя негативно впливає на сина, чим ставить під загрозу його фізичне, психічне здоровя, духовний і моральний розвиток, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. У зв'язку з чим, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття на особистий рахунок дитини, судові витрати стягнути з відповідача. Представник позивача виконавчого комітету Лозівської міської ради як орган опіки і піклування [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала та просила позбавити батьківських прав [PERSON], оскільки вона свої батьківські обовязки належним чином не виконує, стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини на особовий рахунок дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву від 07 червня 2010 року, завірену начальником служби у справах дітей Комінтернівської районної в місті Харкові ради [PERSON], в якій зазначає, що вона повідомлена про розгляд справи 21 червня 2010 року про позбавлення її батьківських прав по відношенню сина [PERSON], заперечує проти позовних вимог (а.с. 41). Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] у судове засідання зявилася, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Прокурор Мороз А.О. просила позов задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача та стягнути з неї аліменти на утримання дитини, оскільки вона участі у вихованні своєї дитини та її утриманні не бере. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, прокурора, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 18 березня 1994 року народила дитину [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 197356, виданого повторно відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 05 травня 2010 року (а.с. 5). Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00001791001 від 15.12.2009р. (а.с. 6). [PERSON] з сином зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 7), але фактично близько 8 років вони мешкають в м. Харкові за адресою: [ADDRESS]. Відповідач ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості як така, що шукає роботу, не перебуває (а.с. 9), схильна до вживання алкогольних напоїв, але на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 8). До 01.01.2010 року вона отримувала допомогу одинокій матері на дитину (а.с. 10), але повністю використовувала її на особисті потреби. [PERSON] з 01.09.2003р. навчається в спеціальній загально-освітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів для дітей з вадами розумового розвитку № 2 м. Харкова. Вихованню та навчанню сина мати уваги не приділяла і не приділяє, на вихідні та святкові дні [PERSON] зі школи-інтернату забирала рідко. Від неї до інтернату [PERSON] повертався брудним, неохайним, без необхідної одежі, взуття та шкільного приладдя. Крім того, до суду надійшла інформація від адміністрації школи-інтернату про те, що [PERSON] самовільно залишає навчальний заклад, бродяжить. Він неодноразово затримувався працівниками міліції на станції Харків-Пасажирський за безцільне знаходження на вокзалі та жебракування. Мати вихованням та лікуванням свого сина не займається, зловживає алкоголем, до школи не зявлялася, не цікавиться життям сина, місцем його перебування. У ході відвідування учня вдома за адресою проживання матері: [ADDRESS], зясовано, що хлопець за даною адресою не мешкає. з червня 2009 року з сином взагалі не бачилася (а.с. 38). Педагогічним колективом школи-інтернату з [PERSON] та його матірю постійно проводилася корекційно-розяснювальна робота, відвідування за місцем проживання, про що свідчить їх лист за № 23 від 11 лютого 2009 року (а.с. 12). Згідно характеристики школи-інтернату № 2 м. Харкова, [PERSON] у 2008-2009 навчальних роках [PERSON] пропустив 130 навчальних днів. З 01.09.2009 року він до занять не приступив (а.с. 15). У грудні 2009 року [PERSON] був затриманий педагогом школи-інтернату та влаштований до обласного притулку для дітей м. Харкова, де перебуває і на даний час. За період перебування мати відвідала його тільки 2 рази. Для отримання дозволу забрати сина з притулку [PERSON] до служби у справах дітей Лозівської міської ради не зверталась. Спеціалістами служби їй неодноразово надсилались письмові запрошення до служби, але вона не зявлялась. Мати була запрошена на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Лозівської міської ради, яке відбулося 24.03.2010р., але знову не зявилась. Відповідач [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обовязків, але і після цього не відбулося позитивних змін у ставленні матері до виховання сина, але і після цього не відбулося позитивних змін у ставленні матері до виховання сина, викладене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сімї (а.с. 20). Відповідно до висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування б/н від 31 березня 2010 року, виконавчий комітет вважає за доцільне та в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини, про що клопоче і в судовому засіданні (а.с. 23-24). Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, але наведені вище факти свідчать, що [PERSON] свої батьківські обовязки належним чином не виконує. Декларація прав дитини, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач взагалі не приймає ніякої участі в матеріальному утриманні сина, однак згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд, вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнути з неї аліменти на її утримання на особистий рахунок дитини. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст. 183 Сімейного кодексу України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі ст. ст. 81, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та судовий збір у розмірі 51 грн. на користь держави.

Outcome: approved