Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-20 00:00:00

В квітні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь відшкодування за моральну шкоду в розмірі 3 558 грн. В обґрунтування позову вона вказала на те, що вона з 01.11.2002 року працює на ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» на посаді лікаря дерматолога. З березня 2009 року відповідачем нараховувалася, але не виплачувалася заробітна плата. Сума заборгованості складала 8 371 грн. Невиплата відповідачем заробітної плати на протязі більш ніж 12 місяців завдала їй моральних страждань. Так, вона втратила нормальні життєві зв'язки, вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона пенсіонерка, вдова, суми пенсії недостатньо для вирішення побутових потреб. Також зазначила, що у разі несплати заробітної плати вона заборгувала за послуги газопостачанню 3 558 грн. Вона почуває себе принизливо, втратила душевний покій, хворіє, потрібні гроші для лікування і тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також пояснила, що на даний час відповідач погасив заборгованість по заробітній платі, проте внаслідок заборгованості по заробітній платі у неї виникла заборгованість за послуги водопостачання у розмірі 50 грн., за послуги газопостачання у розмірі 1500 грн., за послуги електропостачання в розмірі 300-500 грн. Розмір її пенсії складає приблизно 1000 грн. Тому невиплатою заробітної плати відповідач причинив їй моральні страждання, позивачка втратила спокій та нормальні життєві зв'язки, був порушений її звичайний уклад та ритм життя, вона не могла своєчасно сплачувати належні платежі та комунальні послуги, була вимушена принижуватися та займати гроші. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що несвоєчасність виплати заробітної плати мала місце з об'єктивних причин, оскільки підприємство тривалий час не працювало, було зупинено випуск готової продукції, розрахункові рахунки підприємства арештовано Державною виконавчою службою Красногвардійського району Дніпропетровського міського управління юстиції. А також, оскільки позивачка не надала жодних доказів на підтвердження моральних страждань та збитків, то в задоволенні позову їй слід відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні позивачка з 22.02.2005 року працює у ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» на посаді лікаря дерматолога. Дана обставина підтверджується доданою копією трудової книжки та поясненнями позивача, проти яких відповідач не заперечував. З березня 2009 року відповідачем нараховувалася, але не виплачувалася заробітна плата. Сума заборгованості складала 8 371 грн. Станом на 30 червня 2010 року в добровільному порядку відповідачем була погашена заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений їм орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з невиплатою заробітної плати своєчасно, позивачка втратила спокій та нормальні життєві зв'язки, був порушений її звичайний уклад та ритм життя, вона не могла своєчасно сплачувати належні платежі та комунальні послуги,що підтверджується контрольною карткою абонента особистого рахунку № 8479 за 23.02.2010 року, купувати лікарняні засоби. З урахуванням того, що у позивачки був порушений звичний уклад життя, з урахуванням тривалості невиплати заробітної плати суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 17 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а також на підставі ч. 3 ст. 81 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинні бути стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., оскільки позивач звільнений від сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial