Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду і свої вимоги мотивує тим, що з 25.09.2009 року по 24.12.2009 року працював на посаді генерального директора ТОВ «Сумикомунтранс». 24.12.2009 року прийшовши на роботу дізнався, що його звільнено, до виконання обов'язків не допустили. Пізніше отримав наказ №28/к від 24.01.2010 року згідно якого був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зі звільненням не погоджується, оскільки причини наведені у наказі не відповідають дійсності. Тому позивач просить поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у сумі 5000 грн.. В судовому засіданні позивач і його представник заявлені вимоги підтримали. Також позивач зазначив, що після того як його не допустили на робоче місце, вважав, що договір припинився за закінченням строку і не мав наміру робити. Окрім того вказав, що строк звернення до суду пропустив у зв'язку з лікуванням, тому просив строк поновити. Представники відповідача позов не визнали і пояснили, що позивач 24.12.2009 року залишив робоче місце без поважних причин і на роботі не з'являвся. Просять відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників розгляду, які з'явилися, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 25.09.2009 року по 24.12.2009 року позивач працював на посаді генерального директора ТОВ «Сумикомунтранс». Між сторонами був укладений контракт, строком дії до 24.12.2009 року./а.с.б-11/ Наказом №28/к від 22.01.2010 року позивач був звільнений з 24.12.2009 року з займаної посади за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України./а.с.5/ Про відсутність позивача на робочому місці, був складений акт від 24.12.2009 року./а.с.31/ Також встановлено, що після 24.12.2009 року позивач не з'являвся ТОВ «Сумикомунтранс» і трудові відносини фактично були припинені. Сам позивач вважав, що трудові відносини припинилися після за закінченням строку дії контракту, про що особисто вказав у ході судового розгляду. Встановлені факти, окрім зазначених вище доказів також визнаються сторонами. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини є трудовими і врегульовані ст.ст. 23, 36, 39-1, 40, 233-235, 237-1 КЗпП України. Зокрема, відповідно до ст. 40 КЗпП України строковий трудовий договір може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише до закінчення строку його чинності. Тобто на час винесення наказу про звільнення між сторонами не існувало трудових відносин, чинність договору припинилася за закінченням строку і не продовжувалася. Як встановлено судом, після 24.12.2009 року позивач фактично не виконував роботу обумовлену контрактом, тобто трудові відносини фактично не продовжувалися. Таким чином після 24.12.2009 року відповідач не міг розривати трудовий договір з позивачем за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Тому формулювання і підстава звільнення позивача є неправильними. З огляду на встановлені факти, відсутні підстави для поновлення позивача на роботі. Тому відповідно до ст. 235 КЗпП України достатнім способом захисту прав позивача є зміна формулювання звільнення. Відтак вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. В супереч положенням ст.ст. 59-60 ЦПК України позивач не надав належних і переконливих доказів спричинення йому моральної шкоди і страждань, розмір компенсації яких становив би 5000 грн.. У той же час суд, вважає, що з огляду на встановлені факти, поновлення прав позивача у частині зміни формулювання звільнення, є цілком достатнім. Тому у задоволенні позову у іншій частині слід відмовити. Суд також вважає, що позивач з поважних причин пропустив місячний строк звернення до суду, оскільки з 09.03.2010 року по 31.03.2010 року мав незадовільний стан здоров'я, у зв'язку з чим проходив лікування, /а.с.44/ Таку обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду, що є підставою для поновлення строків відповідно до ст. 234 КЗпП України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати.

Outcome: partial