Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом , в якому вказує, що перебував у шлюбі з [PERSON], від якого у них син [PERSON], [INFO]. Після їхнього розлучення син проживає з матірю. Тиврівський районний суд 08.09.2006 року своїм рішенням по справі №2-698/2006 за його позовом визначив спосіб його участі у виховані сина , встановивши побачення з дитиною з 16.00 години у пятницю до 17.00 години в суботу кожного тижня за місцем його проживання. Після набуття законної сили даним судовим рішенням [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, в звязку з чим, він неодноразово звертався до ВДВС Тиврівського РУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження для виконання рішення суду. Після відкриття виконавчого провадження та втручання в ситуацію державних виконавців спілкування з сином на деякий час дещо нормалізувалось, хоч і обмежувалось визначеним судовим рішенням часовими рамками. [PERSON] постійно проявляє незадоволення , якщо він із якихось причин на годину чи дві перетримає сина у себе, погрожує йому по телефону , пише скарги в міліцію. На святкуванні 50-річчя його матері він без згоди відповідачки залишив сина у себе ще на одну добу, а відповідачка за допомогою працівників міліції влаштувала скандал. Починаючи із 2008 р. чинить регулярні перешкоди у спілкуванні з дитиною, так у березні 2008 року не попередивши його поїхала із сином на лікування до санаторію. 2 травня 2008 року не дала сина спочатку його батькові, а потім і йому. Особливо відповідачка стала шантажувати його, коли в нього утворилася заборгованість по аліментах прямо заявляючи: « Немає аліментів немає дитини». Так, 23, 30 січня і 06 лютого 2009 року не дала сина. 27 лютого та 6 березня сина не дала мотивуючи його хворобою, із такої мотивації йому відмовлено 10.04., 24.04., 01.05. 2009 року. Вважає, що відповідачка користуючись тим, що син проживає із нею присвоїла собі монопольне право розпоряджатись дитиною. Востаннє відповідачка дозволяла побачення із дитиною 8-9 січня 2010 року, він неодноразово звертався із скаргами в міліцію, але ознак злочину в діях відповідачки не знаходили. Вважає, що заборгованість по сплаті ним аліментів не дає відповідачці права не виконувати рішення суду. Просить змінити спосіб його участі у вихованні та спілкування з сином [PERSON], [INFO], визначений рішенням Тиврівського районного суду №2-698/2006 від 08.09.2006 року, шляхом передачі дитини для проживання з батьком [PERSON]. Стягнути з [PERSON] завдану мені моральну шкоду в сумі 1500 гривень. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав із наведених в ньому підстав. Представник позивача [PERSON] позов підтримав і пояснив, що він батько позивача , який проживає з ним. Відповідачка систематично не виконує рішення суду, посилаючись то на хворобу сина , то на заборгованість позивача перед нею по сплаті аліментів, однак у більшість випадків дитина хвора не була , оскільки регулярно ходить в школу. Він особисто неодноразово брав унука для побачень, а 02.05.2008 р. та 14.05.2010 року відповідачка йому відмовила в наданні сина для побачення. 03.05.2008 р. позивач, розсердившись на позивачку за те, що йому як дідові, вона не дала дитину пішов сам до неї за сином і між ними виникла сварка. Позивачка скориставшись тим , що він перебував в стані алкогольного сп»яніння дитину не дала та ще й викликала міліцію. Не заперечує, що іноді вони порушують на 1-2 години термін повернення хлопчика , однак не вважає такі дії серйозним порушенням рішення суду. Вважає, що відповідачка своїми діями заставляє позивача хвилюватись, в нього почало з»являтись сиве волосся, цим самим вона спричинила позивачу моральну шкоду яку він оцінює в 1500 грн. , яку просить стягнути із позивачки. Відповідачка та її представник [PERSON] позов не визнали та пояснили, що позивач постійно має заборгованість перед відповідачкою по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], 06.09.2002р.н., тим самим позивач ухиляється від виконання батьківських обовязків , крім того часто приходив за сином в нетверезому стані , тому йому відмовляли у наданні дитини для побачень, часто дитину не повертав у визначений судом час, чим змушував її хвилюватись за здоров»я сина і в зв»язку з чим відповідачка неодноразово зверталась за допомогою до Тиврівського РВ УМВС, що стверджується повідомленнями із РВ УМВС. Дитина хворіє на персистуючу бронхіальну астму середнього ступеню важкості із різними ускладненнями, тому потребує частого і тривалого лікування та особливого догляду, режиму, харчування , про що свідчать довідки додані до матеріалів справи. Позивач не має таких навичок догляду за дитиною із такою хворобою, не володіє методами та способами надання першої медичної допомоги при загостренні алергічної хвороби. Із 24.03. по 16.04 20008 року та із 03.02.2010 по 26.02.2010 року позивачка з сином, в зв»язку із його хворобою, перебували в Одеській області на лікуванні у клінічному санаторії, тому і не могла надати його для побачення, також син перебував на стаціонарному лікуванні із 20.01.2009 року по 03.02.2009 року, із 25.02.2009 р. по 03.03.2009 р. знаходився на стаціонарному лікуванні, що стверджується епікризами із медичної картки стаціонарного хворого. 09.04.2009 р., 24.04.2009 р. та 27.04.2009року звертались в поліклінічне відділення Тиврівської райлікарні за допомогою. У вказаний період відповідачка немала можливості надати дитину для спілкування за місцем проживання позивача. В другій половині січня перестала давати сина, оскільки погіршувався стан його здоров»я, також були фінансові проблеми із оплатою лікування сина, придбанням одягу, не заперечують в наданні сина для побачень із батьком у визначені судовим рішенням дні, за умови, що син буде здоровим , не будуть порушуватись строки його повернення, батько не буде приходити в п»яному стані та бешкетувати, а також погасить заборгованість зі сплати аліментів. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з відповідачкою. Рішенням Тиврівського районного суду від 08.09.2006 року визначено спосіб участі позивача у вихованні сина , шляхом побачень з дитиною з 16.00 години у пятницю до 17.00 години в суботу кожного тижня за місцем його проживання. Так , відповідач стверджує, що у березні 2008 року відповідачка , не попередивши його, повезла сина у санаторій, чим позбавила можливості спілкуватися з сином протягом місяця. 2 травня 2008 року у визначений рішенням суду час сина не віддала без пояснень, сказавши прийти завтра, а на наступний день відмовила передати дитину спочатку батькові, а потім йому особисто. 23, 30 січня і 06 лютого, 27 лютого та 6 березня 2009 року не зміг побачити із сином . Відмова була мотивована тим, що дитина хвора, хоча 6 березня син був дома, [PERSON] в той вечір святкувала з колективом в кафе Міжнародний [PERSON]. Так само відмовлено відповідачкою було у побачені з сином 10 квітня, 24 квітня та 1 травня 2009 року, мотивуючи тим, що дитина хворіє. У жовтні, листопаді та грудні 2009 року бачився з дитиною по одному разу на місяць, всі інші рази відповідачка відмовила. Останній раз мав побачення з сином 8-9 січня 2010 року, з тих пір відповідачка побачень з сином не дає, мотивуючи відмову тим, що утворилась заборгованість по аліментах. Так, згідно із актом від 11.06.2010р. відповідачка в цей день відмовила у побаченні позивача із сином. Із показань свідка [PERSON] матері позивача вбачається, що дитина ходить в школу , дитину відповідачка не дає із 08.01.2010 р. Були випадки, коли вони дитину повертали матері із запізненням на 1-2 години. Свідок [PERSON] дружина брата позивача дала показання про те, що в грудні 2009 року разом з чоловіком та позивачем їздили у 4-лікарню в м. Вінниці, де на лікуванні знаходився син позивача із відповідачкою. Вони спілкувались біля 3 хвилин, позивач поросив відповідачку, щоб вона відійшла і дала йому поспілкуватись із сином без неї, але вона у відповідь на це забрала сина . Свідок [PERSON] показала, що 30.01.2009 р. була свідком того, як відповідачка сказала позивачу про те, що він не сплачує аліментів , тому вона не дасть йому дитину. Свідок [PERSON] дала показання про те , що проживаючи в сусідньому під»їзді із батьками позивача , останнім часом не бачила , щоб їхній онук приходив на вихідні дні до [PERSON]. Однак доводи позивача , що відповідачка без поважних причин не виконує рішення суду, а тому є підстави для відібрання дитини у позивачки , суд вважає не обґрунтованими. Так, [PERSON] хворіє на персистуючу бронхіальну астму середнього ступеню важкості в період нестабільної ремісії , вторинну кардіопатію , алергічний риніт та полівалентну алергію, є інвалідом ; неодноразово знаходився на лікуванні в лікувальних закладах , зокрема з 24.03.2008р. по 16.04.2008р. , з 27.11 по 10.12.2008р. , з 20.01 по 03.02.2009р., з 25.02 по 03.03.2009р.., з 03.02 по 26.02.2010р. , згідно пояснень відповідача 6.03.2009р. у дитини погіршився стан здоров»я, 09.04.2009р., 27.04.2009р. відповідачка зверталась за медичною допомогою в лікувальні заклади, що стверджується медичним висновком про дитину інваліда; рішенням ЛКК при ОДКЛ від 19.03.2009р. , виписками з історії хвороби, екіпризами з медичної картки. З 01.01.2010р. по 31.05.2010р. [PERSON] 24 дні не відвідував заняття в школі в зв»язку з оздоровленням, що стверджується довідкою Тиврівської [PERSON] ступенів №86 від 10.06.2010р.. В зв»язку з чим , суд вважає, що доводи відповідачки про неможливість бачитись із дитиною через хворобу заслуговують на увагу і не можуть розцінюватись як ухилення від виконання рішення суду. Крім того, 2.05.2008р. за дитиною приїжджав батько позивача, а не сам позивач, що рішенням суду не передбачено. 03.05.2008р. позивач з»явився до відповідачки в стані алкогольного сп»яніння, що стверджується висновком Тиврівського РВ УМВС України від 06.05.2008р. На 1.05.2010р . заборгованість по аліментах становила 1400грн., що стверджується довідкою ДП «Нафтогазмережі». Відповідачка зазначила, що були випадки коли передати дитину не мала можливості через відсутність необхідного одягу. Крім того , позивач сам неодноразово порушував визначені рішенням Тиврівського районного суду від 8 вересня 2006 року терміни перебування у нього дитини, що стверджується постановами Тиврівського РВ УМВС України від 08.11.2008р., 10.06.2008 р., 27.02.2008р. та не заперечується самим позивачем. Декларація прав дитини , що проголошена Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1995 р. містить принцип , за яким , малолітня дитина може бути розлучена з матір»ю лише за наявності виняткових обставин . Таких обставин суду не наведено. Згідно із висновком, орган опіки та піклування Тиврівської РДА вважає недоцільним змінювати спосіб участі у вихованні дитини , шляхом передачі дитини для проживання з батьком. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди також не наведено.

Outcome: dismissed