Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.08.2008 року разом з іншими позивачами звернулася до суду з позовними вимогами про захист прав споживача щодо користування послугами з газопостачання. Ухвалою попереднього судового засідання від 08.12.2008 року позовні вимоги були роз»єднані в окреме провадження, позивачка звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог 17.04.2009 року , остаточно уточнивши свої позовні вимоги 19 лютого 2010 року Представник позивачки за дорученням [PERSON] та її представник за клопотанням [PERSON] свої уточнені вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що відповідач безпідставно, в порушення прав їх довірительки як споживача природного газу, не звертаючи уваги на ті обставини, що Постанова Міністрів України від 09.04.2008 року № 346 « «Про затвердження фінансового плану та основних показників руху коштів Національної Акціонерної Компанії «Нафтобаз України», як окремої юридичної особи на 2008 рік та внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України»набула чинності тільки з 01.06.2008 року провів перерахунок за спожитий газ ,об»єднавши показання лічильників газопостачання, чим безпідставно збільшив кількість спожитого газу позивачем, що привело до віднесення його до іншої цінової категорії, просив визнати дії відповідача в цій частині неправомірними та зобов»язати провести перерахунок вартості спожитого газу, заборонивши відповідачу проводити розрахунок за спожитий газ по об»єднаним відомостям встановлених лічильників газопостачання, також просили покласти зобов»язання щодо окремого зняття показань лічильників за спожитий газ ,визнання дій відповідача неправомірними, покладення зобов»язань на надання послуг з газопостачання в редакції споживача , введення відповідного журналу обліку. Відповідач Відкрите Акціонерне товариство «Харківгаз» в особі представника за дорученням (спочатку [PERSON]О.),а потім [PERSON] та в судових дебатах [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що згідно з п.10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 2246 від 09.12.1999 року у разі розміщення за однією поштовою адресою декількох об»єктів, що належать споживачеві , загальний обсяг споживання природного газу для застосування роздрібних цін , диференційованих залежно від річних обсягів споживання визначається як сума показників приладів обліку, встановлених на таких об»єктах. Також відповідач посилався на ті обставини , що на підставі вимог п . 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 13.06.2007 року «Про внесення змін до Правил надання населенню послуг з газопостачання» внесено зміни до п. 4 Правил наступного змісту «У разі розташування декількох об»єктів споживача за однією адресою укладається один договір» ,у зв»язку з чим ВАТ «Харківгаз» вважає свої дії по сумуванню показань лічильників з 01.01.2007 року правомірними, бо зміст вищевказаної Постанови розцінюється ним, як виконавцем послуг саме в такому ракурсі. Третя особа по справі Дергачівська філія [PERSON] Акціонерного Товариства «Харківгаз» не має статусу юридичної особи, є структурним підрозділом відповідача [PERSON] Акціонерного Товариства «Харківгаз» тому суд вважає її неналежним відповідачем, якого суд не може спонукати щодо виконання певних дій і дії якого в повному обсязі залежать від дії вищестоящої організації. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка [PERSON]»янченка П.М., суд приходить до наступного: Позивачка по справі [PERSON]К . є споживачем послуг з газопостачання, бо 28 серпня 2006 року між нею та відповідачем ВАТ «Харківгаз» було укладено чотири договори на газопостачання об»єктів, які розташовані за адресою : м. Дергачі Харківської області вул. Комінтерна №5, що належить [PERSON] на праві власності та обладнанні самостійними лічильниками в теплиці № 31374(арк..справи 259-260) , в теплиці № 39298 (арк. справи 261-262), в житловому будинку площею 50 кв.м. № 35572 ( арк..справи 263-264), в теплиці № 2183 . Для здійснення газопостачання між позивачем та відповідачем було укладено договір №1213 від 2005 року про виконання робіт за замовленням населення та виготовлено проект щодо можливості обладнання теплиць та житлового будинку самостійними лічильниками з газопостачання (арк..справи 251-252). На підставі з цим договором було зроблено технічний паспорт та встановлено чотири самостійних лічильники послуг з газопостачання № 2183,№39298,№35572,№ 31374. Опитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON]»янченко П.М., який виконував проект пояснив, що використання одного лічильника є можливим, але є недоцільним з-за тих обставин, що лічильники більшої потужності не будуть враховувати витрати газу тільки в будинку, а лічильники меншої потужності не будуть враховувати кількість спожитого газу в діючих теплицях. У відповідності до положення ,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 6 від 16.05.2002 року « Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків)» розрахунок за спожитий газ здійснювалося на підставі розрахунків ,які надавалися відповідачем та сплачувалися позивачем по кожному лічильнику окремо. В п.10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 2246 від 09.12.1999 року дійсно вказано, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 01 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу ,а уразі їх відсутності за нормами споживання природного газу ( абзац перший пункту 10 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №1697 від 08.12.2006 року) . 2) застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу фактичного використання природного газу (зафіксованого на кожному особовому рахунку споживача) у попередньому році. 3) Річні обсяги споживання природного газу у поточному році для споживачів, внутрішньо будинкова система газопостачання яких не була раніше підключена до газорозподільної мережі, визначаються за 12 місяців відповідно до встановлених законодавством норм споживання залежно від виду споживання та кількості осіб, зареєстрованих у квартирі ,приватному будинку шляхом підсумовування даних про обсяг газу. 4) У разі розміщення за однією поштовою адресою кількох об»єктів, що належать споживачеві , загальний обсяг споживання природного газу для застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, визначається як сума показників, приладів обліку, встановлених на таких об»єктах (п.10 доповнено абзацом 4 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 346 від 09.04.2008 року ), тобто набуло чинності з 01.06.2008 року. Судом неодноразово роз»яснено учасникам процесу вимоги ч 3 ст.10 ЦПК України, ст.11,ст.60 ЦПК України стосовно тим обставинам, що докази по цивільній справі подаються тільки сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що відповідач не довів суду ті обставини, що він провів розрахунок з позивачем за спожитий газ ,сумуючи показники лічильників з 01.01.2007 року до 01.06.2008 року обґрунтовано, бо відповідачем було укладено чотири договори на надання послуг та надавалися рахунки по сплаті за спожитий газ по кожному лічильнику окремо , тобто на лічильники №2183,№39298,№35572,№ 31374 , відповідачем , не зважаючи на вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2007 року № 821 « Про внесення змін до Правил надання населенню послуг з газопостачання», згідно з якою п.4 Правил доповнено реченням наступного змісту « У разі розташування декількох об»єктів споживача за однією адресою укладається один договір», договір з позивачем укладено не було, суд вважає, що ця Постанова КМУ не є підставою для проведення розрахунків з споживачами газу за сумуванням показань лічильників, бо вона чітко передбачає, тільки наявність права на укладання одного договору у разі розташування декількох об»єктів споживача за однією адресою , що підтверджується квитанціями,0які надані позивачкою про сплату за спожитий газ (арк..справи 209-250). Постановою Кабінету Міністрів України № 346 від 09.04.2008 року ,як вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення було внесено зміни до п.10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №346 від 09.04.2008 року , в п. 5 цієї Постанови КМУ вказано, що вона набуває чинності з 01.06.2008 року. Згідно з вимогами ст..58 Конституції України «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони по»якшують або скасовують відповідальність особи», офіційне тлумачення ст..58 Конституції України надано в Рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99. На підставі ст..22 Конституції України «Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.» На підставі вимог ст..13 Конституції України «Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природній ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об»єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об»єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов»язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб»єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб»єкти права власності рівні перед законом.». Таким чином, суд вважає, що позивач довів, що він має право користуватися природними об»єктами права власності ,а саме газопостачанням на законних підставах, бо він належним чином уклав договір, сплачував своєчасно за послуги з газопостачання в тих розмірах, на яких наполягав відповідач. Суд вважає, що доводи відповідача стосовно застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 13.06.2007 року «Про внесення змін до Правил надання населенню послуг з газопостачання» з 01.01.2007 року необґрунтовані, бо в самій Постанові не вказано з якого часу вона набуває чинності, тобто ця Постанова набула чинності з часу оприлюднення її в засобах масової інформації, тобто в газеті «Урядовий Кур»єр»№ 113 від 27.06.2007 року. Суд приходить до висновку, що Постанова Кабінету Міністрів України № 821 від 13.06.2007 року «Про внесення змін до Правил надання населенню послуг з газопостачання» не може бути застосована в частині сумування показань лічильників за спожитий газ, бо вона: не вказує на внесення саме таких змін, не має зворотної дії в часі, та внесенням змін до п.4 Правил зобов»язує виконавця послуг укладати з споживачами один договір при наявності у споживача декількох об»єктів споживання, що ВАТ «Харківгаз» не зроблено з [PERSON] до часу розгляду справи судом. Згідно з вимогами п 3. ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)\~ протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. На підставі вимог п.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»за наявності у роботах (послугах)істотних відступів від умов договору або інших істотних недоліків споживач має право вимагати розірванняч договору або відшкдоування збитків. Стаття 18. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоровя споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобовязань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобовязань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно вимог ст.24 Закону України « Про захист справ споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішне питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог ст.15 Закону України « Про захист прав споживачів» регламентує права споживача на інформацію про продукцію (надані послуги) , а ст.17 вищевказаного Закону регламентує права споживача у сфері торговельного та іншого видів обслуговування, одним з яких є право на захист свого порушеного права в судовому порядку. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку ,що права позивача ,як споживача послуг з газопостачання порушені відповідачем безпідставно, вимоги позивача частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, а саме: У зв»язку з тим, що відповідач не мав права застосувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 346 від 09.04.2008 року з 01.01.2007 року до набуття чинності цією Постановою, а саме до 01.06.2008 року , суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги позивачки є законними ,обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо сумування показань лічильників газопостачання за період з 01.01.2007 року до 01.06.2008 року та в частині стягнення за газопостачання коштів з розрахунку за безпідставно збільшеними показниками використання газу. Стосовно позовних вимог, щодо накладення заборони на сумування показань лічильників після 01.06.2008 року та їх роз»єднання ,позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають, з обставин які викладені судом вище за текстом мотивувальної частини судового рішення. Щодо позовних вимог про укладання договору в редакції споживача послуг, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, бо відповідно з п.4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 2246 від 09.12.1999 року послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, який укладається ним та газо постачальником відповідно до Типового договору, затвердженому в установленому порядку. Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 05.07.2006 року було затверджено Типовий договір про надання послуг населенню з газопостачання, таким чином суд приходить до висновку, що договір між споживачем послуг та газопостачальним підприємством має бути укладеним тільки на підставі розробленого та затвердженого Типового договору, ця ж Постанова КМУ регламентує , що у разі відмови споживача укласти типовий договір в редакції постачальника послуг, надання послуг припиняється. Стосовно позовних вимог щодо заведення особистих журналів обліку спожитого газу по кожному лічильнику окремо та передачу їх на збереження [PERSON] ,суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими ,що не підлягають задоволенню з тих підстав, що п. 32 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 2246 від 09.12.1999 року газопостачальне підприємство зобов»язане проводити не менш ніж один раз на шість місяців контрольне зняття показань лічильників газу у споживача відповідно до затверджених графіків. Згідно з умовами укладеного договору по кожному лічильнику п.4.3. споживач зобов»заний при наявності лічильника газу розрахунок споживача за надані послуги з газопостачання проводиться за діючими цінами на підставі фактичних показань лічильника. На підставі з п.4.2 договору споживач вносить плату за використаний природний газ не пізніше 10 числа кожного місяця ,наступного за звітним. Таким чином , суд приходить до висновку, що ведення особистих журналів обліку спожитого газу не передбачено Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів № 2246 від 09.12.1999 року та умовами укладеного договору. Стосовно уточнених позовних вимог про стягнення судових витрат ,понесених сплатою за надання правової допомоги, суд приходить до висновку, що на підставі вимог ст.84 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 200,00 гривень. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку ,що права позивача ,як споживача послуг з газопостачання порушені відповідачем безпідставно, вимоги позивача частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, а саме: На підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України ,суд вважає за необхідне стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 51,00 гривень та за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 гривень судового розгляду з відповідача.

Outcome: partial