Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] (до шлюбу Леонова) Н.В. 29 січня 2009 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. По справі видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, станом на 01 листопада 2008 року існує заборгованість по аліментам в сумі 27\~551 грн. 55 коп. В позовній заяві просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням 1 % неустойки (пені) від суми заборгованості за кожен день прострочення аліментів в сумі 413831 грн. 38 коп. 08 квітня 2009 року [PERSON] подано до суду позовну заяву про звільнення його від плати аліментів, в якій вказував, що рішенням суду з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей в розмірі ? частини всіх видів доходів. На час ухвалення судового рішення займався підприємницькою діяльністю, з вересня 2008 року припинив підприємницьку діяльність, заробітної плати та доходу не має, у звязку з чим утворилася заборгованість по аліментам. Зазначену обставину вважає істотною та такою, що дає підстави для звільнення його від сплати заборгованості. Просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року. 09 червня 2010 року позивач [PERSON] збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів з врахуванням 1 % неустойки (пені) від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати в сумі 31\~133\~821 грн. 53 коп. [PERSON] 02 квітня 2009 року звернувся в суд з позовом, який обєднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON], про зміну розміру аліментів. Посилався на те, що в даний час його матеріальний стан істотно погіршився, не працює, не має можливості займатися підприємницькою діяльністю, не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей з ? частини на 1/3 частину щомісячно. В судовому засідання кожна із сторін підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на викладені в поданих до суду заявах обставини. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року, яке вступило в законну силу, позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого на дітей відповідного віку починаючи з 18 грудня 2007 року. Також встановлено, що за судовим рішенням видано виконавчий лист, Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів закон покладає на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Правові засади діяльності державної виконавчої служби визначені Законом України „Про державну виконавчу службу". Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження". Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] аліменти згідно рішення суду на користь [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) Н.В. в повному обсязі на утримання дітей не сплачуються. Станом на 01 червня 2010 року існує заборгованість згідно розрахунку державного виконавця в розмірі 32\~657 грн. 17 коп. Зазначена заборгованість нарахована державним виконавцем у звязку з примусовим виконанням судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача. Згідно зі ст. 194 СК України, на яку посилається позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві, передбачено стягнення аліментів за минулий час за роки, що передували предявленню виконавчого листа на виконання, а також у випадку розшуку платника аліментів, чи у звязку з його перебуванням за кордоном. Дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження встановлено, що позивач [PERSON] своєчасно предявила виконавчий лист до виконання, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем здійснюється саме з 18 грудня 2007 року, тобто з часу, з якого аліменти стягнуті за рішенням суду. При цьому відповідач [PERSON] не знаходився в розшуку та не перебував за кордоном. Частиною 3 ст. 194 СК України також передбачено стягнення заборгованості по аліментам, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України. Як встановлено судом, [PERSON] має заборгованість по аліментам саме у звязку з виконанням судового рішення, а не у звязку з наявністю його заяви про відрахування аліментів. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що обовязок відповідача [PERSON] щодо сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обовязки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для повторного стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в суду відсутні, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. \~ Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні. Відповідно до ст. 10, 11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] пені у звязку з наявності заборгованість по аліментам, доказів наявності його вини не надає. В той же час судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на виконання судового рішення про стягнення аліментів на користь позивача частково сплачувалися кошти, які надсилалися на адресу [PERSON] та враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості. Також встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово відмовлялася від отримання електронних переказів грошових коштів, які надсилалися [PERSON] в рахунок боргу по аліментам, посилаючись на їх незначний розмір, що підтверджується довідкою Центру поштового звязку. Вказану обставину підтвердив представник позивача [PERSON] в судовому засіданні. [PERSON] згідно поданих декларацій про доходи, протягом 2008-2009 років доходів не мав, звернувся з заявою про припинення підприємницької діяльності, розпочата ліквідаційна процедура. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дослідженими в справі доказами не встановлено наявність вини [PERSON] у виникненні заборгованості по аліментам на користь [PERSON], тому позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) не підлягають задоволенню. Статтею 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. В судовому засіданні не встановлено наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення, у звязку з наявністю яких у [PERSON] виникла заборгованість по аліментам. Відсутність доходів та заробітку судом не оцінюється як така істотна обставини, оскільки відповідач у встановленому законом порядку непрацездатним не визнавався та не є інвалідом. Будь-які протипоказання для праці судом не вставлені. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 180, 182 СК обов'язок утримувати дитину\~ є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Максимальний розмір аліментів законом не встановлений, оскільки у кожному випадку розмір аліментів визначатиметься судом з урахування потреб дитини і можливостей її матері, батька. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище [PERSON], подання відповідачем заяви про припинення підприємницької діяльності, укладення [PERSON] 17 травня 2008 року шлюбу з [PERSON], приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягуються за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року, підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2008 року по справі № 2-617/10, а саме, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Outcome: approved