Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2008 року помер його дідусь [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але дізнався, що 13.10.2007 року дідусь склав заповіт на ім"я свого сина [PERSON] Але він вважає, що даний заповіт незаконний, оскільки померлий останнім часом постійно хворів на атеросклероз та інші важкі хвороби, потребував постійного догляду, що вплинуло на його стан при складанні заповіту. На підставі викладеного він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить визнати заповіт, складений 13.10.2007 від імені [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом П"ятої Київської державної нотаріальної контори, недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, визнати заповіт, складений 13.10.2007 року від імені [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом П"ятої Київської державної нотаріальної контори, недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його батько складанням заповіту виразив свою останню волю, був абсолютно адекватним при його складанні, заповіт відповідає вимогам закону, а тому він вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду свої письмові пояснення щодо позову, просив проводити розгляд справи у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2008 року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.36), який є дідусем позивача [PERSON] та батьком відповідача [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно. Позивач [PERSON] звернувся до П′ятнадцятої Київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті померлого [PERSON], де дізнався про існування заповіту від імені померлого від 13.10.2007 року на ім"я [PERSON], який вже звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв′язку із викладеним позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, де в своїх позовних вимогах посилається на те, що складений заповіт від імені діда є недійсним, так як він багато років хворів і не міг усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту, чим скористався відповідач. Для визначення психічного стану померлого [PERSON] судом була призначена посмертна судова психіатрична експертиза (а.с.95-97). Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 197 від 25.02.2010 року [PERSON] в період складення заповіту (13.10.2007 року) виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. [PERSON] в період складання заповіту за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із вимогами ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно із ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи всі вищевикладені обставини, те, що посвідченні заповіту померлий [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій внаслідок тривалої хвороби, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 86, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті державного мита в сумі 70 грн., по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 30 грн. та витрати по оплаті експертизи в сумі 2.526 грн. 18 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved