Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

У квітні 2009 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Кашперовське родовище» та [PERSON] про визнання угоди недійсною. Позивач зазначав, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 липня 2008 року він є власником комплексу будівель та споруд по вул. Леніна,4 у м. Нова Одеса, до складу яких входить прохідна літ. О-1 та кам'яна огорожа № 1-4. До складу цього цілісного майнового комплексу також входила кафе їдальня, що розташована за цією ж адресою. 07.09.2001 року ВАТ «КЗБМ» в особі головного бухгалтера [PERSON] продало кафе їдальню [PERSON], договір купівлі продажу було посвідчено на товарній біржі «Ріко Альянс». Здійсненню прав власника [PERSON] перешкоджає наявність договорів купівлі - продажу на ці об'єкти у іншої особи - відповідача [PERSON] 26 листопада 2003 року від імені директора ТОВ «Кашперовське родовище» ( ТОВ «КР») [PERSON], як продавця, та [PERSON], як покупця, укладено письмовий договір купівлі-продажу прохідної О-1 площею 12.2 кв.м та кам'яної огорожі №1-3. На підставі копії цього договору 13 лютого 2008 року Новоодеська міська рада оформила право власності на будівлю-прохідну літ.О-1, а 18 лютого та 13 березня 2008 року [PERSON] видані свідоцтва про право власності на огорожу №1 та прохідну. Позивач [PERSON] просить визнати не дійсними вказані договори купівлі продажу, посилаючись на те, що їх укладено з порушенням вимог закону, оскільки підписано не власником цього майна та у непередбаченій законом формі. Також позивач просить суд зобовязати [PERSON] привести прохідну та камяну огорожу в той стан, в якому вони були до будівництва на їх місці пункту технічного обслуговування автомобілів, шляхом знесення двох гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов та відновити огорожу, на місці якої було побудовано пункт технічного обслуговування автомобілів. До участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON] та як третіх осіб, учасників інших угод щодо спірного майна - відкрите акціонерне товариство «Олександрівський гранітний кар'єр» (ВАТ «ОГК»), [PERSON], [PERSON] і Новоодеську міську раду. У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 липня 2008 року він є власником комплексу будівель та споруд по вул. Леніна,4 у м. Нова Одеса, до складу яких входить прохідна літ. О-1 та кам'яна огорожа № 1-4. Але здійсненню ним прав власника перешкоджає наявність договору купівлі - продажу на частину цих же об'єктів у іншої особи - відповідача [PERSON] Крім того позивач пояснив, що до складу цілісного майнового комплексу входить також кафе їдальня, що розташована за цією ж адресою і є невідємною частиною цілісного майнового комплексу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. В справі є всі наявні дані для розгляду справи. Позивач та треті особи погодилися на розгляд справи у відсутності відповідачів та представника відповідача [PERSON] Судом встановлено, що ВАТ «Кашперовському заводу будівельних матеріалів» (ВАТ « КЗБМ») належав на праві власності майновий комплекс по вул. Леніна,4 , який складався з адміністративної споруди літ.А-2, блочного цеху літ.Б-1, котельної літ. В-1, електротрансформаторної Г-1, центрального складу літ. Д-1, складу Е-1, підвалу Ж-1, складу ПММ літ. 3-1,- заправки літ. 1-1, мехмайстерні літ.К-1, водонапорної вежі літ. Л-1, побутової будівлі літ. М-1, прохідної кам'яної літ.О-1, огорожі № 1-4, споруди № 5, що складало 81/100 частину всього майна. 22 вересня 2003 року між ВАТ «КЗБМ» та ВАТ «ОГК» було укладено договір купівлі-продажу вказаного майнового комплексу. 13 листопада 2003 року ВАТ «ОГК» продав ці об'єкти ТОВ «КР». Однак, рішенням господарського суду Миколаївської області від 25 жовтня 2005 року цей договір визнано недійсним, після чого 30 листопада 2005 року в реєстрі права власності на нерухоме майно право власності на 81/100 частину майнового комплексу було зареєстровано за ВАТ «ОГК». Повернувши собі право власності на майновий комплекс, в тому числі прохідну та огорожу, ВАТ «ОГК» відкрито володів своїм майном, а його право ніхто не оспорював. Оскільки вказане майно складало окремий майновий комплекс, то на підставі рішення Новоодеського виконкому № 122 від 11 червня 2008 року ВАТ «ОГК» було видано свідоцтво про право власності на майно як на цілу частку. 19 червня 2008 року ВАТ «ОГК» уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цих будівель та споруд, які раніше складали 81/100 частину майнового комплексу, у тому числі прохідної літ О-1 та кам'яної огорожі, з громадянами [PERSON] та [PERSON]. Після укладення договору, зареєстрованого в держаному реєстрі правочинів, 20 червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свої права в реєстрі прав власників майна. 24 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] діючи як фізичні особи, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продали ці об'єкти фізичній особі [PERSON]. Договір того ж дня був зареєстрований в реєстрі правочинів та переданий продавцями [PERSON] за актом прийому - передачі майна. 28 липня 2008 року його право власності, як фізичної особи, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно . Відповідно до ст.ст.334,657 ЦК України право власності на об'єкти нерухомості за договором купівлі - продажу виникає з моменту реєстрації нотаріально посвідченого договору. Так як договір купівлі-продажу від 24 липня 2008 року укладено належними власниками цього майна, у передбаченій законом нотаріальній формі, з наступною державною реєстрацією договору та прав на нерухоме майно, [PERSON] є добросовісним набувачем за вказаним договором, власником спірного майна та має право на захист від порушень його прав іншими особами. Однак [PERSON] має перешкоди у здійсненні його права власності на частку придбаного майна - огорожу та прохідну літ. О-1 за таких обставин. 07 вересня 2001 року [PERSON] як фізична особа придбав за договором купівлі - продажу укладеному від імені ВАТ «КЗБМ» кафе - столову літ. А-2, що складало 2/25 від майна товариства. Це право власності було зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно. 30 січня 2008 року , під час, коли спірні огорожа та прохідна знаходилося у правомірному володінні ВАТ «ОГК», [PERSON] звернувся з заявою до голови виконкому Новоодеської міськради з заявою про оформлення права власності на кафе з виділенням в окрему адресу. Новоодеський міськвиконком виніс рішення № 34 від 13.02.2008 року про оформлення права власності за [PERSON] не лише на кафе, а й прохідну з зазначенням іншій її адреси на відміну від кафе (вул. Леніна, 4) - вул. Леніна, 4-Д. На підставі цього рішення [PERSON] було видано два свідоцтва про право власності на об'єкти: 18.02.08 р. про право власності на кафе літ А-2, по вул. Леніна , 4, а також на огорожу №1 та 13.03.08 р. про право власності на прохідну по вул. Леніна, 4 Д, яку він тоді ж реєструє в реєстрі прав власників на нерухоме майно під літ. А-1 за новою адресою. Законність рішення міськвиконкому, який порушив порядок розгляду питання при видачі свідоцтв [PERSON] на вказані об'єкти перевіряється в порядку адміністративного провадження за позовом [PERSON] Проте, однією з підстав видачі [PERSON] правовстановлюючих документів на прохідну та огорожу став не лише вказаний договір, а й надана ним копія договору купівлі - продажу прохідної площею 12,2 кв.м. під літ. О-1 і кам'яної огорожі №№1-3, укладеного в простій письмові формі з датою - 26 листопада 2003 року, який складено від імені директора ТОВ «КР» - [PERSON], як продавця, та [PERSON], як покупця та акт прийому - передачі від 26 листопада 2006 року. В свою чергу [PERSON] оригіналу договору купівлі - продажу від 26 листопада 2003 року та акту прийому - передачі майна не надав. Його посилання на те, що ці документи у нього були украдені, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з часу укладення договору, тобто з 2003 року, оригінал договору жодній установі, або організації, а також в БТІ [PERSON] не надавався. Питання про реєстрацію права власності він порушив лише у лютому 2008 року. Не було оригіналу договору, й при розгляді вказаної справи у господарському суді, де ТОВ «КР» визнало позовні вимоги ВАТ «ОГК» і на продаж спірного майна іншій особі не посилалось. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що об'єктом продажу за договором від 26 листопада 2003 року стали будівля (прохідна) та споруда (кам'яної огорожа), які відокремлювали комплекс, забезпечували вхід до нього, і за своїм призначенням не могли бути об'єктами для окремого використання іншими особами, а тому і об'єктами продажу. До того ж, спірні прохідна та огорожа входили до складу 81/100 частин майнового комплексу колишнього ВАТ «КЗБМ». За умов їх відчуження за спірним договором була б визначена інша часка, яку вони складали у власності товариства. Однак, цього зроблено не було, а частка, яку складає спірне майно, взагалі не визначалася. На грудень 2005 року майно, яке належало ВАТ «КЗБМ», було розподілено між ВАТ ОГК (81/100), [PERSON] ( 2/25) і [PERSON] (11/100). Отже, як би [PERSON] дійсно придбав прохідну та огорожу у 2003 році, то його частку була б збільшено, а частку інших співвласників - зменшено. Те, що спірне майно [PERSON] не продавалося належною особою, підтверджується і іншими доказами. За умовами договору від 26 листопада 2003 року вартість прохідної та огорожі визначена у 5263 грн., які [PERSON] мав сплатити до 31 грудня 2004 року, тобто протягом більш ніж року. Отже, будь-яких належних доказів того, що ці кошти продавцем були сплачені, [PERSON] не надав. Навпаки, усі наведені докази підтверджують те, що договір купівлі - продажу від 26 листопада 2003 року від імені продавця підписано невідомою особою, яка не мала права на укладання договору про відчуження спірного майна від імені юридичної особи. Крім того при укладенні договору купівлі продажу кафе їдальні № 2-228 від 07.09.2001 року між [PERSON] та ВАТ «КЗБМ», посвідченого на Універсальній товарній біржі «Ріко Альянс» від імені ВАТ «КЗБМ» договір був підписаний головний бухгалтером, яка не мала повноважень на продаж цього майна. Довіреність, що була надана нею, відповідно до наказу Мінстату України від 26.06.1996 року № 192 є первинним бухгалтерським документом та направлена на представництво інтересів юридичної особи перед третіми особами з метою отримання товарно матеріальних цінностей. Тобто суд вважає, що головний бухгалтер ВАТ «КЗБМ» не є особою, яка мала право на підписання договору купівлі продажу нерухомого майна. Відповідно до ст.48 ЦК УРСР, який діяв на час укладання договорів, угоди, які не відповідають вимогам закону, є недійсними. Ця норма застосовувалась при порушенні встановленого порядку вчинення дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. До введення в дію ЦК України 2003 року судова практика вважала дотриманням такого порядку, зокрема, вимоги закону щодо форми угоди, вільного волевиявлення сторін та відповідність волі сторін угоди. Угода, укладена з порушення правил ст.48 УК УРСР не створювала жодних юридичних наслідків, а тому вважалась нікчемною угодою.(Правила ст.48 ЦК УРСР відповідають положенням ч. 1 ст.215 та ст.203 ЦК України). Спираючись на досліджені докази, суд вважає встановленим, що письмовий договір купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року ( якщо такий і було укладено при відсутності оригіналу) підписано особою, яка не мала повноважень на розпорядження майном ТОВ «КР», а волевиявлення власника на відчуження майна не було. Крім того, суд також вважає, що договір купівлі продажу кафе їдальні № 2-228 від 07.09.2001 року між [PERSON] та ВАТ «КЗБМ», посвідченого на Універсальній товарній біржі «Ріко Альянс» від імені ВАТ «КЗБМ» також був підписаний особою, яка не мала повноважень на розпорядження майном ВАТ «КЗБМ». Тому, вказані договори є такими, що укладено з порушенням встановленого порядку вчинення дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, що відповідно до ст.48 ЦК УРСР є підставою його недійсності, як нікчемної угоди. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Застосування судом правил ч.2 ст.48 ЦК УРСР щодо реституції суд вважає недоцільним. Так, ТОВ «КР» ліквідовано з виключенням з реєстру юридичних осіб 2 грудня 2008 року. Майно за згодою ТОВ «КР» перейшло у власність ТОВ «ОГК», потім [PERSON] та [PERSON], і добросовісному набувачу [PERSON] Вирішення питання про повернення спірного майна належному власнику може бути вирішено під час розгляду інших цивільних справ щодо спірного майна, які знаходяться у провадженні суду. Доводи відповідача про те, що [PERSON], не є особою, яка має оспорювати правочин, стороною якого вона не була, є необґрунтованими. Право на оскарження недійсних (нікчемних) правочинів мають не тільки сторони угоди чи спеціально зазначені в закону особи, а й будь-які зацікавлені особи, що мають безпосередній інтерес у результаті справи, на права та обов'язки яких безпосередньо впливає нікчемний правочин. Суд вважає, що спір підсудний Новоодеському суду, оскільки [PERSON], одна із сторін у справі, виступає як фізична особа, захищаючи своє право, яке перейшло йому за договором купівлі - продажу як фізичної особі. Щодо відповідачів, то зі змісту спірного договору вбачається, що він укладено не ТОВ «КР», а за текстом його стороною був [PERSON] Крім того укладаючи договір купівлі продажу кафе їдальні відповідач [PERSON] діяв як фізична особа. Постановляючи рішення суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки дізнався про своє порушене право лише після укладення ним договору купівлі - продажу майна, а саме 24 липня 2008 року. За таких обставин при наявності недійсної угоди купівлі продажу прохідної та огорожі, суд вважає, що прохідна та огорожа повинні бути приведені відповідачем в той самий стан, в якому вони знаходились до будівництва на їх місці пункту технічного обслуговування автомобілів, шляхом знесення двох гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов та відновити огорожу, на місці якої було побудовано пункт технічного обслуговування автомобілів. За таких обставин, .655 ЦК України,

Outcome: approved