Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-06 00:00:00

[PERSON] у лютому 2010 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що позивачу належить на праві власності 47/100 частки житлового будинку №124 по вул. Гончара в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане управлінням житлового господарства Запорізької міської ради. В зазначеній квартирі житлового будинку ніхто не зареєстрований. Восени 2007 року позивач надала згоду як власник житла на проживання в її частині будинку відповідачам по справі. За усною домовленістю дозволила відповідачам проживати без реєстрації до жовтня 2009 року та на першу вимогу звільнити житлове приміщення. Умовою проживання була оплата відповідачами комунальних послуг за квартиру. По закінченню строку проживання, відповідачі відмовилися виїжджати із будинку. На неодноразові вимоги позивача виселитися, відповідачі не звертають уваги, а навпаки продовжують проживати, що стало результатом звернення [PERSON] до суду із даним позовом. В ході судового розгляду [PERSON] предявила до [PERSON] зустрічний позов про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є її донькою, у спірній квартирі [PERSON] проживає із червня 2001 року. В квартиру вона вселилася на правах члена сім′ї, [PERSON] надала згоду на її проживання у спірній квартирі та пообіцяла в подальшому зареєструвати її в цій квартирі. З часу вселення в квартиру [PERSON] постійно користується даним житловим приміщенням як член сім′ї, сплачує комунальні платежі за квартиру, підтримує квартиру у належному стані, робить поточний ремонт. У [PERSON] немає іншого житла та вона ніде не зареєстрована, тому просить суд визнати за нею право користування цим житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала у повному обсязі, заперечувала щодо задоволення зустрічних позовних вимог, зазначивши що [PERSON] своєю матірю не вважає, оскільки з нею взагалі не підтримує родинних звязків. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що проживає у спірній адресі з часу заселення з 2001 року, яким постійно користується. Іншого житла вона не має. Жодних перешкод у користуванні майном своєї доньки вона не чинить, оскільки та взагалі у спірному будинку не зявляється. Вимоги за первісним позовом не визнає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що не визнає позовні вимоги, оскільки у спірній будівлі проживає не систематично, зареєстрований він за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги б. 119, кВ. 67. У спірному будинку надає допомогу у побуті [PERSON] Зазначив, що з 2001 року він разом із [PERSON] та її доньками проживав у спірному будинку однією сімєю. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] повністю знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є рідною матірю [PERSON], між якими склалися неприязні відносини. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11537522 від 14.08.2006 року вбачається, що власником 47/100 часток будинку № 124 по вул. Гончара в м. Запоріжжі є [PERSON]. Із пояснень у судовому засіданні відповідачів [PERSON], [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що спірна квартира була придбана на спільні сімейні кошти за рахунок продажу іншої квартири. У цій квартирі [PERSON] проживала із 2001 року разом із своїми доньками із дозволу колишнього власника квартири із метою подальшого придбання даного житлового приміщення. У 2006 році після приватизації колишнім власником спірної квартири, був укладений договір купівлі-продажу між колишнім власником квартири та її донькою [PERSON] Квартира була придбана за спільні кошти, але право власності було оформлено тільки на доньку, однак в подальшому [PERSON] пообіцяла матері та сестрі [PERSON] зареєструвати їх у спірній квартирі. Своїх обіцянок [PERSON] не виконала, а навпаки хоче виселити мати із цього житлового приміщення, але іншого житла у неї немає. Відповідно до ст.ст.391, 386 ЦК України право власності захищається від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні із пояснень сторін було встановлено, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований Позивач не проживає у своїй власній квартирі і у судовому засіданні не навела доказів, які саме перешкоди чинить її мати, у зв'язку з якими вона не може користуватися своєю власністю. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному гарантується вільний вибір місця проживання і це не пов'язується з наявністю прописки. Наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст.156 ЖК України член сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним в належному житловому будинку, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої домовленості. До членів сім'ї власника належать особи, які вказані в ч.2 ст.64 ЖК України, а саме: другий з подружжя, їх діти та батьки. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач вселилася і почала проживати в спірній квартирі як мати позивачки по справі. Вона не позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки і тому на законних підставах користується спірною житловою площею. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У судовому засіданні не знайшли своїх доказів ті обставини, що відповідач порушувала, оспорювала, чи не визнавала права власності доньки на спірну квартиру. З огляду на ст.156 ЖК України, ст.48 Закону України "Про власність" право членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і тільки з припиненням для власника права власності на жиле приміщення втрачають право користування цим приміщенням. У судовому засіданні було встановлено, що власник спірної квартири [ADDRESS] не змінився, ним залишився позивач по справі. Тому, відповідач, який не має своєї сім'ї, є член сім'ї [PERSON] і тому відповідачка по справі [PERSON] має право на користування житловою площею в спірній квартирі. Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.9 постанови № 2 (від 12.04.1985 р. із змінами) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами України Житлового кодексу України" судом було з'ясовано і встановлено, що відповідач вселилася в спірну квартиру з додержанням порядку вселення, тобто як член сім'ї власника житла, крім цього ця квартира є місцем її постійного проживання, оскільки позивач не надав суду жодного доказу того, що відповідач має інше житло. Таким чином, позов [PERSON] в частині виселення із спірного житлового приміщення [PERSON] не знайшов своє підтвердження та обґрунтування у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягає. Щодо іншої частини позовних вимог в частині виселення [PERSON] із спірної квартири, то ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON], а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial