Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус [PERSON], в якому просив: визнати не дійсним договір довічного утримання від 28 квітня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], як нікчемний; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №7 в будинку №2 по провулку 2-у Житньому в м.Житомирі від 07 листопада 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]; договір купівлі-продажу цієї ж квартири від 20 листопада 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]; договір купівлі-продажу цієї ж квартири від 05 грудня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог в позовній заяві [PERSON] зазначив, що договір довічного утримання, укладений 28 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки на той час право посвідчення таких правочинів мали тільки державні нотаріуси. Оскільки відповідач набула право власності на квартиру №7 в будинку №2 по провулку 2-у Житньому в м.Житомирі на підставі договору довічного утримання, який на думку позивача є нікчемним, то подальші правочини щодо цієї квартири (купівля-продаж), як похідні, позивач також просить визнати недійсними. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, також посилався на неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків по договору довічного утримання. При цьому, на пропозицію суду, уточнити підстави своїх позовних вимог відмовився. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити за безпідставністю. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру №7, що в будинку №2 по провулку 2-у Житньому в місті Житомирі, взамін чого [PERSON] зобов'язалася надавати [PERSON] всі види матеріального забезпечення та догляду. Даний договір був посвідчений 28 квітня 2004 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6). 05 жовтня 2006 року [PERSON] померла (а.с.30). Судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що приватний нотаріус [PERSON] не мала право посвідчувати договір довічного утримання, виходячи з наступного. Так, діяльність нотаріату в Україні на час спірних правовідносин було врегульовано Законом України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року. Перелік нотаріальних дій, що вчинялися приватними нотаріусами було встановлено статтею 36 Закону. Однак зазначений перелік не був вичерпним, оскільки в силу частини першої статті 36 та частини другої статті 34 Закону, законодавством України на приватних нотаріусів могло бути покладено вчинення й інших нотаріальних дій. Президентом України 23 серпня 1998 року видано Указ №932/98 «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» (далі Указ), відповідно до статті 2 якого приватні нотаріуси мали право посвідчувати права а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Отже, Указом був розширений перелік видів нотаріальних дій, право вчинення яких належало до повноважень приватних нотаріусів, в тому числі і права на посвідчення договорів довічного утримання. Указ був виданий на підставі пункту 4 розділу 15 «Перехідні положення» Конституції України, з одночасним поданням відповідних законопроектів до Верховної ради України. Указ Президента України в цих випадках вступав в дію, якщо протягом тридцяти календарних днів з дня подання законопроекту Верховна Рада України не прийме закон або не відхилить поданий законопроект більшістю від її конституційного складу, і діє до набрання чинності закону, прийнятого Верховною Радою з цих питань. Таким чином, укладений договір довічного утримання відповідав вимогам статей 209, 745 ЦК України, а тому підстав застосування положення статті 220 ЦК України щодо нікчемності правочину у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, на які посилається позивач, не має. Також судом не приймаються до уваги пояснення позивача на те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала договірні зобов'язання, оскільки жодного доказу на підтвердження таких посилань позивач не надав. В зв'язку з викладеним не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсними як похідних договорів купівлі-продажу квартири №7 в будинку №2 по провулку 2-у Житньому в м.Житомирі від 07 листопада 2006 року, 20 листопада 2006 року, від 05 грудня 2006 року. Позивач не навів жодного правового обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed