Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ВАТ «Житлопромбуд-8» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.04.201 Ор, укладений між [PERSON] та ВАТ «Житлопромбуд-8» про продаж підвальних приміщень, що розташовані за адресою: село Горенка, вулиця Лісна 5 Києво-Святошинського району Київської області; визнати за ним. право власності на вказаний об»єт нерухомого майна, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 23.04.2010р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Житлопромбуд-8» про продаж підвальних приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Пшенична, 8; визнати за ним право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що ним були частково виконані умови договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 21 та 23 квітня 2010 року, проте відповідач необгрунтовано ухиляється від їх нотаріального посвідчення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 21.04.2010р. не заперечував, оскільки між сторонами дійсно досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору та відбулось часткове виконання цього договору, однак з незалежних від ВАТ «Житлопромбуд-8» підстав, вказаний договір не міг бути оформлений в нотаріальному порядку, щодо договору купівлі-продажу від 23.04.2010р. позов не визнав з тих підстав, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, а саме ціни договору, у зв»язку з чим в цій частині вимог позивача просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 1 ст. 64 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В судовому засіданні встановлено, що 21.04.2010р. між ВАТ «Житлопромбуд-8» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення. Відповідно до п. 1. вказаного договору ВАТ «Житлопромбуд-8» передав у власність [PERSON], а останній прийняв у власність нежитлові приміщення, а саме підвальні приміщення, позначені в технічному паспорті VI площею 31,5 кв.м. та VI площею 51,2 кв.м., що розташовані за адресою: Київська область, с. Горенка, вул. Лісна, 5 та сплатив передбачений цим договором аванс (часткову оплату) у розмірі 1000 гривень від загальної вартості об'єкту нерухомості. Згідно п. 8 Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21.04.2010р., «Продавець» і «Покупець» зобов'язуються з»явитися 25.04.2010р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] який знаходиться за адресою: [ADDRESS] для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна згідно ст. 657 Цивільного кодексу України, якою встановлена обов'язковість нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Судом встановлено, що уповноважений представник ВАТ «Житлопромбуд-8» був повідомлений належним чином проте, що 21.04.2010р. має відбутися укладання та нотаріальне посвідчення основного договору, проте він не був укладений з причин пов'язаних із бездіяльністю ВАТ «Житлопромбуд-8» та неналежним виконанням взятих на себе зобов»язань, що не заперечувалось представником відповідача. Як вбачається з матеріалів справи ВАТ «Житлопромбуд-8» є власником спірних підвальних приміщень на підставі рішення виконавчого комітету від 20.03.2008р. № 25/22 Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, яким є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2. ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджується поясненнями сторін, про те, що умови договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21.04.2010р. є частково виконаними, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, як то предмет та строк договору, ціна предмета (нерухомого майна), порядок розрахунків, права та обов'язки сторін, наслідки невиконання взятих на себе зобов'язань, у зв»язку з чим суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21.04.2010р. підлягає визнанню судом дійсним згідно із ст. 220 ЦК України і нотаріального посвідчення не потребує. Згідно ч. З ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При розгляді справи суд дійшов висновку, що оскільки відповідач по справі ухиляється від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, при цьому поважних причин невиконання своїх зобов»язань представник відповідача в судовому засіданні не зазначив,хоча і визнав позов в цій частині, то, на думку суду, це свідчить, поте що він не визнає за [PERSON] право власності на спірні приміщення, крім того його право власності на дане нерухоме нежитлове приміщення може не визнаватися й іншими третіми особами, які можуть чинити позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним вище спірним нерухомим майном, тобто при таких обставинах [PERSON] не зможе повною мірою реалізовувати свої права, як власника, передбачені ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 320 ЦК України щодо цього майна, а тому суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на це приміщення. Щодо позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 23.04.2010р. щодо купівлі-продажу підвальних приміщень по вул.Пшеничній, 8 в м.Києві, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджується поясненнями представника відповідача, що між ВАТ «Житлопромбуд-8» та [PERSON] не досягнуто згоди щодо ціни вказаного договору, у зв»язку із чим попередній договір не підписаний, його часткове чи повне виконання не відбулось, а тому у позивача відсутні правові підстави для пред»явлення даних вимог.

Outcome: partial