Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

У липні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 17.12.1999 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS]; - визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25.03.2008 р. між нею та [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS]; - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за нею; - скасувати реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]; - скасувати реєстрацію права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]. - зареєструвати за нею в КП «ДМБТІ» право власності на квартиру [ADDRESS]. В листопаді 2009 року до суду звернулася [PERSON], яка посилаючись на укладення з [PERSON] 02.09.2009 року договору дарування частини спірної квартири в простій письмовій формі, просила допустити її до участі у вказаній справі в якості третьої особи із самостійними вимогами та прийняти до спільного розгляду із первісними вимогами її позов, в якому уточнивши в подальшому вимоги просила визнати дійсним договір дарування від 02.09.2009 року 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.11.2009 року [PERSON] допущено до участі у справі в якості третьої особи на боці позивача із самостійними вимогами. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] та присутній в судовому засіданні її представник позов [PERSON] визнали, проти задоволення позовним вимог третьої особи заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник та остання в своїх письмових поясненнях заперечували проти позовних вимог [PERSON], позов третьої особи визнали та просили його задовольнити. Третя особа в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, що заявлені нею вимогою підтримуються і просить розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Як встановлено в судовому засіданні право власності на квартиру [ADDRESS] на момент розгляду справи зареєстровано в Дніпропетровському МБТІ за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.10.1994 року (а.с. 47, 81). Позивач в обґрунтування своїх вимог пояснила, що [PERSON] у звязку із виїздом до Німеччини та відсутністю грошових коштів запропонувала Відповідачу [PERSON], матері [PERSON], укласти договір купівлі-продажу належної [PERSON] 1/3 частини спірної квартири. Так, 17.12.1999 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Продаж здійснено за ціною 4000 американських доларів, які [PERSON] за умовами договору отримала в момент укладення договору. Вказаний договір в подальшому нотаріально посвідчено не було, а Відповідач [PERSON] свої права на придбану частину квартири в Дніпропетровському МБТІ не реєструвала. Оскільки [PERSON] та [PERSON] здійснили повний розрахунок за договором купівлі-продажу від 17.12.1999 року й [PERSON] набувши право власності на відповідну частину спірної квартири уклала з Позивачем 25.03.2008 року договір купівлі-продажу 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 6). На підставі викладено просить задовольнити її позовні вимоги. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що дійсно в їх присутності та за місцем проживання Відповідача [PERSON] остання домовлялась про продаж належної їй частини спірної квартири та уклала з [PERSON] відповідний договір із текстом якого їх не знайомили, однак мова йшла про продаж частини квартири і в їх присутності [PERSON] від [PERSON] було отримано грошову суму в розмірі 4000 американських доларів. Представник Відповідача [PERSON] суду пояснив, що з 17.04.2000 року [PERSON] постійно проживає в Німеччині. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами. [PERSON] ніколи ні с ким не підписувала будь-яких договорів купівлі-продажу належної їй частини спірної квартири і не мала наміру такого, що також вбачається адресованих на адресу суду відповідних заявам [PERSON] (а.с. 28, 61, 62). Про наявність будь-яких претензій з боку Позивача з приводу частини спірної квартири [PERSON] дізналась 27.07.2009 року під час звернення її представника до Дніпропетровського МБТІ де їй було повідомлено про наявність заочного рішення у даній справі, яке згодом судом було скасовано. Вважає наявну в матеріалах справи копію договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року фіктивним документом, а підпис [PERSON] підробленим. Також зазначає, що постановою слідчого Жовтневого РВ УМВС від 15.092009 року в ході перевірки заяви про злочин щодо фіктивності договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року було порушено кримінальну справу за фактом підробки документа, яку на момент розгляду справи зупинено, а тому наявність останньої не перешкоджає подальшому розгляду справи. Також останній зазначає, що [PERSON] не маючи права на звернення до суду із вимогами про визнання договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року дійним та звернувшись за межами строків позовної даності не надала суду будь-яких доказів фактичного укладення та подальшого ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення вказаного договору. В частині позовних вимог третьої особи представник [PERSON] надав відзив та пояснив, що позовні вимоги третьої особи визнаються в повному обсязі, оскільки дійсно 02.09.2009 року між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та третьою особою укладено в простій письмовій формі договір дарування 1/3 частини квартири за номером 1 в буд. 11 по вул. Чернишевського в м. Дніпропетровську. Оскільки в подальшому [PERSON] не вжила заходів для його нотаріального посвідчення, й беручи до уваги часткове виконання сторонами за договором та вчинення дій спрямованих на фактичне виконання договору, вказаний договір дарування може бути визнаний судом дійним. На підставі викладеного представник [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних [PERSON], а позов третьої особи задовольнити. Оскільки права і обов'язки сторін за договором купівлі-продажу від 17.12.1999 року частини квартири виникли і закінчилися до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, то слід застосувати Цивільний Кодекс Української РСР. Згідно зі ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч.1, ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засаді змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем і його представником не було надано доказів того, що сторонами по договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року частково було виконано умови договору або здійснено дії спрямовані на його виконання як і не було надано доказів, що [PERSON] ухилялась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року. Так, в судовому засіданні виходячи з пояснень Позивача, Відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що сторони за договором купівлі-продажу від 17.12.1999 року як до його підписання так і після його укладення до Дніпропетровського МБТІ для отримання витягу не звертались, на момент укладення вказаного договору питання щодо подальшого нотаріального посвідчення вказаного договору не оговорювались, жодних документів на квартиру на момент укладення вказаного договору від [PERSON] до [PERSON] не передавались, в подальшому після укладення спірного договору в 1999 році відносини між [PERSON] та [PERSON] були дуже приязні і [PERSON] ніколи не предявляла [PERSON] жодних претензій з приводу укладеного між ними договору. Крім того, судом встановлено, що Позивач не була стороною за вказаним договором, а тому не має право вимоги щодо визнання його дійсним. З таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу від 25.03.2008 року 2/3 частини спірної квартири укладеного між Позивачем та Відповідачем [PERSON] Згідно зі ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки [PERSON] до суду про визнання договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року дійсним не зверталась, в інший визначений законом спосіб право власності на 1/3 частину спірної квартири за договором купівлі-продажу від 17.12.1999 року не набула й відповідно не зареєструвала його в Дніпропетровському МБТІ, а тому не могла укладати з Позивачем будь-які договори купівлі-продажу щодо відповідної частини спірної квартири. Крім того, Позивачем не надано доказів ухилення Відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення такого договору, а тому вимоги в цій частині не ґрунтується на положеннях закону. Щодо позовних вимог третьої особи суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до частини другої ст. 220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. 719 ч. 2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд не вбачає підстав для визнання договору дарування від 02.09.2009 року частини спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дійсним, оскільки суду надано право визнання його дійсним лише за умови доведеності, що одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, а також, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. На думку суду, [PERSON] не довела, що [PERSON] ухилилась від нотаріального посвідчення спірного правочину, оскільки відсутність коштів на нотаріальне оформлення не може бути судом визнане як ухиляння з боку [PERSON], а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 47, 227 Цивільного кодексу Української РСР; ст.ст. 220,719 ЦК України;

Outcome: dismissed