Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

19.02.2010 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати формулювання відповідачем причин звільнення його з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству України, змінивши причину формулювання звільнення [PERSON] з «[PERSON], менеджера по роботі з фізичними особами відділення № 42, звільнити 29 січня 2010 року за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України» на «[PERSON], менеджера по роботі з фізичними особами відділення № 42, звільнити з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України», та стягнути компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 03.09.2009 року на підставі Наказу № 1402-п філії ВАТ КБ «Надра» його було переведено на посаду менеджера по роботі з фізичними особами відділення № 42. Наказом № 30-п від 29.01.2010 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин 14 січня 2010 року та з 25 по 28 січня 2010 року був відсутній на роботі з 9.00 по 18.00; 29 січня 2010 року з 9.00 до 17.00. Проте, він з 26.11.2009 року по 14.01.2010 року та з 15 по 22.01.2010 року перебував на лікарняному. В період цього часу, 09.12.2009 року, він звернувся до виконуючого обовязки директора філії ВАТ КБ «Надра» із заявою про звільнення за власним бажанням, яка була вручена останньому 12.12.2009 року, а тому його повинні були звільнити за власним бажанням з 26.12.2009 року. 14.01.2010 року він не вийшов на роботу, так як мав право на відгул в звязку з тим, що є донором і отримав довідку. Крім того, 13.01.2010 року він звертавсь із заявою до виконуючого обовязки директора філії ВАТ КБ «Надра» про направлення на його адресу наказу про звільнення за власним бажанням та трудової книжки із записом про звільнення, яка була вручена 18.01.2010 року. Наказ та трудова книжка йому направлені не були, в звязку з чим він 24.01.2010 року, після завершення лікування, з явився в філію ВАТ КБ «Надра», де йому повідомили, що його вже звільнено з роботи, але не за власним бажанням. Лише 29.01.2010 року він мав можливість отримати наказ про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] під час судового розгляду позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначає, що позивач не повідомив про причини своєї відсутності на робочому місці, а лише 12.12.2009 року було отримано заяву про звільнення за власним бажанням, в звязку з чим йому було направлено лист з проханням надати пояснення щодо поважності причин відсутності на робочому місці. Після закінчення строку попередження про звільнення позивач не підтвердив своєї заяви про звільнення і на роботу не вийшов, не передав ввірені йому матеріальні цінності, справи, електронні ключі. Позивач повинен був вийти на роботу 14.01.2010 року, але знову взяв лікарняний з 15 по 22.01.2010 року, і з явився лише 29.01.2010 року, не надавши підтверджуючих документів поважності причин відсутності. Свідок [PERSON] пояснив, що працює у відповідача, в телефонному режимі вони дізналися від позивача про те, що він знаходиться на лікарняному і вийде після одужання, вже після того як отримали заяву про звільнення за власним бажанням 12.12.2009 року і почали йому телефонувати. За власним бажанням, після спливу 14 денного строку з дня отримання заяви, позивача не звільнили, тому що він знаходивсь на лікарняному, не підтвердив свою заяву про звільнення після закінчення цього строку та не здав ввірені йому матеріальні цінності, справи, електронні ключі. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що, відповідно до наказу № 1402-п від 03.09.2007 року філії ВАТ КБ «Надра», позивача було переведено на посаду менеджера по роботі з фізичними особами відділення № 42, що вбачається з трудової книжки та наказу. З 26.11.2009 року по 14.01.2010 року та з 15 по 22.01.2010 року, згідно листків непрацездатності, позивач знаходивсь на лікарняному. Про причини відсутності на роботі відповідача він не повідомив. 12.12.2009 року відповідач отримав від позивача заяву про звільнення за власним бажанням від 09.12.2009 року, в звязку з чим 21.12.2009 року йому було направлено лист з проханням надати пояснення щодо поважності причин відсутності на робочому місці, та необхідністю ознайомитись з наказом про звільнення на підставі п.2 ст.41 КЗпП України та отримати трудову книжку. В телефонному режимі позивач повідомив, що перебуває на лікарняному і вийде на роботу після його закриття, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Після закінчення 14 денного строку з моменту отримання заяви позивача про звільнення за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, останнього відповідач не звільнив, оскільки він після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи, так як перебував на лікарняному, і не вимагав розірвання трудового договору, що передбачено ч.2 ст.38 КЗпП України. Крім того, позивач не з явився після закінчення двотижневого строку до відповідача для отримання обхідного та передачі ввірених йому матеріальних цінностей, справ, електронних ключів. До того ж, факт не розриву трудових відносин відповідача з позивачем визнаний останнім, оскільки в листках непрацездатності зазначене місце роботи ВАТ КБ «Надра», а також тому, що навіть після закінчення 14 денного строку (26.12.2009 року) з дня подання заяви про звільнення за власним бажанням отримував зарплату, відповідно до розрахункових листків за грудень 2009 року та січень 2010 року. Посилання позивача на те, що 14.01.2010 року він не вийшов на роботу, так як мав право на відгул в звязку з тим, що є донором і отримав довідку № 446 щодо надання донорам пільг відповідно до ЗУ «Про донорство крові та її компонентів», суд критично оцінює, так як ним не було дотримано порядку визначення додаткового дня відпочинку, передбаченого ст.14 вказаного Закону. Тобто, у відповідача були всі законні підстави для звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України, за вчинення прогулу без поважних причин 14 січня 2010 року та з 25 по 28 січня 2010 року з 9.00 по 18.00; 29 січня 2010 року з 9.00 до 17.00, відповідно до актів (а.с.30-35), в звязку з чим наказом № 30-п від 29.01.2010 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Позивач не надав підтвердження того, що з являвся в філію ВАТ КБ «Надра», де йому повідомили, що його вже звільнено з роботи, але не за власним бажанням. Доказів своєї відсутності на роботі з поважних причин позивач не надав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи, що позивачем було порушено вимоги трудового законодавства, а відповідач діяв у відповідності до вимог останнього, вимоги позивача задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі, від сплати яких було звільнено позивача при подачі позову, необхідно стягнути з останнього, відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено. В звязку з вищевикладеним, на підставі ст.14 ЗУ «Про донорство крові та її компонентів»; ст.ст.38 ч.1 та ч.2, 40 п.4 КЗпП України,

Outcome: approved