Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-02 00:00:00

Іноземне підприємство «Еолія» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути 200000 гр. основного боргу та 60000 гр. штрафу. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 29 жовтня 2007 року між ІП «Еолія» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого ІП передало у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 200\~000 гр. на строк до 29 січня 2008 року. Але до цього часу відповідач кошти не повернув. Договором передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання зобовязання відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 30% від суми боргу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, а також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що за договором від 29 жовтня 2007 року [PERSON] гроші у ІП «Еолія» не позичав, його змусили підписати договір позики та видатковий касовий ордер. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 29 жовтня 2007 року Іноземне підприємство «Еолія» надало [PERSON] у тимчасове користування 200\~000 гр., які останній зобовязався повернути протягом трьох місяців. У випадку прострочення повернення грошової суми більш ніж 10 календарних днів, користувач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 30% від суми боргу / а.с.6/. Факт надання позики ІП «Еолія» [PERSON] також підтверджується: касою підприємства за 29.10.2007 року, прибутковими касовими ордерами від 29.10.2007 року, видатковими касовими ордерами від 29.10.2007 року, звітом про фінансові результати за 2007 рік, балансом на 31 грудня 2007 року, оборотно-сальдовою відомістю за 2007 рік / а.с.7,63-74 /. Відповідно до ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона / позикодавець/ передає у власність другій стороні / позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів / суми позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, суму позики не повернув до цього часу. Як передбачено ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги ІП «Еолія» задовольнити та стягнути з [PERSON] суму основного боргу 200\~000 гр., штраф 60\~000 гр. / 30% від суми боргу/. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення представників відповідача [PERSON]- [PERSON], [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки вони є голослівними. Так представниками відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] 200000 гр. в ІП «Еолія» не отримував та що його змусили підписати договір позики та видатковий касовий ордер. Крім того, ані відповідач, ані його представники не зверталися до суду з позовом про визнання договору позики від 29.10.2007 року недійсним. На підставі ст. 88 ЦПК України та згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» і Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ» з відповідача підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати у розмірі 1820 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved