Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 17 березня 1990 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.11.2009 року. Від шлюбу у сторін 06 грудня 1990 року народився син - [PERSON]. За час проживання у шлюбі сторонами придбано наступне майно: трьохкімнатна квартира № 20 в будинку № 1 загальною площею 62,9 кв. м, житловою площею 50,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Морозова 1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем, але є спільною власністю подружжя; легковий автомобіль "Nisап", державний номер [NUMBER]; гараж кооперативу заводу ім. Малишева, який розташований по вул. Войкова в м.Харкові. Згоди щодо поділу цього майна сторони не дійшли. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила поділити майно подружжя, визнавши за нею право власності на квартиру №20, розташовану в будинку № 1 по вул. Морозова в м. Харкові. Виділити відповідачу та визнати за ним право власності на легковий автомобіль "Nisап", державний номер [NUMBER] та гараж кооперативу заводу ім. Малишева, який розташований по вул. Войкова в м.Харкові. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що розподілу підлягає лише спірна квартира по ? частині за кожним із сторін, а легковий автомобіль "Nisап" та гараж кооперативу заводу ім. Малишева, який розташований по вул. Войкова в м.Харкові розподілу не підлягають, оскільки не є спільною сумісною власністю подружжя. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 березня 1990 року по 12.11.2009 року перебували у шлюбі, 06 грудня 1990 року у них народився син - [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.1995 року [PERSON] придбав трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. В звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що спільною сумісною власністю подружжя є лише квартира [ADDRESS], яка підлягає поділу між сторонами, тому в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню частково. Твердження позивача [PERSON] на той факт, що легковий автомобіль "Nisап" є спільною сумісною власністю подружжя спростовується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобілю „Nisап", державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Щодо гаражу кооперативу заводу ім. Малишева, який розташований по вул. Войкова в м.Харкові, то позивачем не надано документу про право власності на даний гараж. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial