Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики в сумі 15500 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. (а.с.5) Під час судового розгляду [PERSON] уточнив свої вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача борг в 15500 грн. (а.с.18) Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2009 року на підставі договору позики відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 15500 гривень і зобовязався їх повернути до 04 січня 2010 року, але своїх зобовязань не виконав і борг повертати відмовляється. В ході судового розгляду [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати договір позики від 15 серпня 2009 року недійсним, як удаваним, застосувати наслідки недійсності договору позики, визнати приховану угоду на вкладання грошей у розвиток спільного бізнесу у розмірі 7500 грн. наприкінці 2008 року нікчемним, стягнути з [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10000 грн., в задоволенні первісного позову відмовити (а.с.22). Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2008 року між ним та відповідачем в усній формі було укладеного договір про спільну підприємницьку діяльність в сфері надання послуг. Для реалізації згаданої домовленості [PERSON] отримав в банку кредити на загальну суму 7000 грн., [PERSON] теж вклав 7500 грн. своїх готівкових коштів. Після того, як стало зрозуміло, що спільна підприємницька діяльність прибутку не приносить, [PERSON] став вимагати повернення вкладених грошей, для чого вдався до психологічного тиску у вигляді погроз застосувати фізичне насилля. 15 серпня 2009 року [PERSON] було викликано до начальника ЦВО-2 ВАТ «Полтавський ГЗК», де останній, в присутності [PERSON], погрозами звільнити [PERSON] та його батька, примусив відповідача у робочий час поїхати до нотаріуса та оформити оскаржений договір позики. В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечували та пояснили, що договір про спільну підприємницьку діяльність між позивачем та відповідачем не укладався і спільною діяльністю вони не займалися. Відповідач [PERSON] декілька разів отримував від [PERSON] в борг готівкові кошти на загальну суму 15500 грн. і 15 серпня 2009 року цю позику було оформлено нотаріально. Факт укладення договору під впливом насилля [PERSON] заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову [PERSON] заперечували та наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у позовній заяві. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що 15 серпня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом. Згідно згаданого договору відповідач отримав від позивача у борг 15500 грн. та взяв на себе зобовязання повернути до 04 січня 2010 року (а.с.6). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та його представника, в яких вони заперечують дійсність оспорюваного договору позики та наполягають на його удаваності, так як суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин з якими закон повязує визнання правочину недійсним (ст.231 ЦК України). Доводи відповідача та його представника про те, що згаданий правочин вчинено проти справжньої волі [PERSON] внаслідок застосування до нього психологічного тиску в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Посилання представника відповідача на безгрошовість договору позики є хибними, так як спростовуються змістом договору посвідченого нотаріально та поясненнями відповідача [PERSON], який фактично не заперечував в судовому засіданні факту отримання від позивача готівкових коштів. Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] факт застосування насилля не підтвердила. Обґрунтування недійсності оспорюваного договору тим, що його було посвідчено у нотаріуса під час робочої зміни відповідача не заслуговують на увагу, так як в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував тієї обставини, що в цей день з дозволу керівництва він відлучався з робочого місця. Це підтверджується і показаннями свідка [PERSON] Вимоги [PERSON] про визнання договору про здійснення спільної підприємницької діяльності удаваним задоволенню не підлягають, так як суду не надано доказів на підтвердження факту укладення такого договору. З огляду на викладене, вимоги про відшкодування [PERSON] завданої моральної шкоди теж задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~ пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.п. «а» п.1 ст. 3 Декрету КМУ «Про державне мито» ставки державного мита із позовних заяв встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 155 грн. /15500 х 1%/ державного мита та 120 грн. витрат на інформаційне забезпечення розгляду справи (далі ІТЗ) (а.с.2-4). Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач судовий збір та ІТЗ не сплатив, суд вважає, що з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню витрати на ІТЗ в розмірі 37 грн. та державне мито в розмірі 17 грн. (8,50 + 8,50). На підставі викладеного,

Outcome: approved