Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до ТОВ Лавіком про скасування наказу, стягнення компенсації при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позивачка зазначала, що вона з 05.07.2005 року працювала в ТОВ Лавіком на посаді заступника головного бухгалтера, згідно наказу № 78 К від 05.07.2005 року. На підставі її заяви з 22.12.2006 року знаходилась у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що підтверджується наказом № 104 К-1 від 31.10.2006 року. Посадовий оклад, згідно штатного розпису становив на час виходу у відпустку 3 000 грн. У звязку з певними матеріальними проблемами та захворюванням її доньки 29.01.2007 року позивачкою була написана заява про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 05.07.2005 року по 22.12.2006 року в кількості 34 календарних дні. Відповідачем вказана заява була залишена без розгляду. 25.08.2009 року позивачкою було отримано попередження від відповідача від 12.08.2009 року за № 35 про зменшення посадового окладу та встановлення неповного робочого дня з 01.01.2009 року, згідно штатного розпису з 01.07.2009 року до розміру 1000,00 гривень та запровадження з 01.01.2009 року неповного чотирьох годинного робочого дня, що призводить до зменшення щомісячного заробітку до розміру 500,00 гривень. У попередженні також зазначено, що фактичним місцезнаходження TOB Лавіком з 01.08.2009 року є: с. Світин Житомирського району, Житомирської області, вул. Центральна, 1. В попередженні вміщено вимогу в строк до 13.10.2009 року подати за вказаною адресою заяву про згоду чи відмову позивачки від роботи після запроваджених змін та попереджено, що у разі відмови від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці у TOB Лавіком трудовий договір буде припинено з 26.10.2009 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Позивачка надала письмову відповідь, де зазначила про свою відмову від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці у TOB Лавіком і попросила надати до 20.09.2009 року письмову відповідь щодо суми розрахунків компенсації за невикористану відпустку за час роботи в TOB Лавіком та вихідної допомоги. 24.09.2009 року вона отримала відповідь від відповідача з проханням зявитись в строк до 26.10.2009 року за адресою: с. Світин, вул. Центральна, 1, для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки, одночасно з цим будуть проведені всі передбачені законом розрахунки. При цьому лист не містив інформації про розрахунок належних позивачці до виплати сум. В такому випадку позивачка 05.10.2009 року була змушена написати заяву про звільнення з 23.10.2009 року з проханням надати вихідну допомогу, згідно посадового окладу, що діяв на момент її виходу в декретну відпустку в 2006 році. При звільнені з роботи в с. Світин, позивачці була видана трудова книжка, довідка про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття), розрахункові в сумі посадового окладу в розмірі 500,00 гривень, компенсація за невикористану відпустку 574,60 гривень, індексація 616,50 гривень загальна сума 1691,10 гривень. З відповідної суми було утримано всі відрахування в сумі 305,41 гривень, таким чином їй було виплачено 1385,69 гривень. Позивачка також зазначає, що ч. 4 ст. 97 КЗпП України і ст. 22 Закону України Про оплату праці встановлено, що субєкти оплати праці не мають права в односторонньому порядку (тобто без погодження з працівниками) приймати рішення щодо питання оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективним договором. Про нові умови або про зміну наявних умов оплати праці у бік погіршення працедавець повинен повідомити працівників не пізніше ніж за два місяці до їх введення або змінення. Згідно ст. 32 КЗпП України роботодавець зобовязаний повідомити працівників про планові зміни умов оплати праці в той самий строк. А тому, наказ № 23 від 01.07.2009 року, яким згідно попередження відповідача запроваджено зміни до умов праці з грубим порушенням трудового законодавства України підлягає скасуванню. Крім того, також підлягає скасуванню наказ про встановлення неповного робочого дня. Таким чином, порушення порядку зміни істотних умов праці призвели до неправильного нарахування сум, що належали позивачці при звільненні. Так, відповідно до вимог чинного законодавства їй має бути нарахована компенсація за невикористану відпустку у сумі 3447,94 гривень: розмір середньоденного заробітку 3000,00x12/355=101,41 грн.; Компенсація 101,34x34=3447,94 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача з урахуванням виплаченої суми 574,60 гривень компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2873,34 гривень. Сума компенсації при звільненні відповідно до розміру посадового окладу у сумі 3000,00 гривень з урахуванням виплаченої суми 500,00 гривень підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2500,00 гривень. Крім того, відповідач завдав позивачці, яка має дитину моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок численних протиправних дій відповідача, спрямованих на порушення трудових прав, вона позбавлена можливості отримати роботу та державні соціальні гарантії на випадок безробіття, що призводить до сильних душевних страждань, внаслідок погіршення рівня життя. Вказані дії призвели до заподіяння моральної шкоди, розмір якої оцінює у 5000,00 гривень. [PERSON] на вищевикладене, просила скасувати наказ ТОВ Лавіком № 23 від 01.07.2009 року та стягнути на її користь з ТОВ Лавіком компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2 873 грн. 34 коп., стягнути на її користь з ТОВ Лавіком компенсацію при звільнені у сумі 2 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 26 квітня 2010 року позивачка надала уточнену позовні заяву в якій просила, скасувати наказ ТОВ Лавіком № 23 від 01.07.2009 року та стягнути на її користь з ТОВ Лавіком компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2 873 грн. 34 коп., стягнути на її користь з ТОВ Лавіком компенсацію при звільнені у сумі 2 500 грн., компенсацію втрати частини доходу у сумі 415, 36 грн., компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 18 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали, дала пояснення аналогічні позовним вимогам, просила задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що під час звільнення 23.10.2009 року позивачці було надано розрахунковий листок по заробітній платі за жовтень 2009 року. Будь яких заперечень від позивача, в день звільнення та після, щодо розміру виплаченої суми TOB Лавіком не отримувало. Після отримання TOB Лавіком позовної заяви позивача з розрахунком невиплачених сум, їй було запропоновано зявитися на підприємство для надання вимоги про розрахунок і проведення відповідного розрахунку, на що була отримана відмова. Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата їх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Підставою відповідальності власника або уповноваженого органу (підприємства) відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП країни) та вина власника. Позивачка на момент звільнення знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, не надала вимоги про розрахунок, не погодила з власником або уповноваженим органом, розмір сум належних їй при звільненні, не заявляла заперечень щодо їх розміру під час звільнення, а після подання позовної заяви відмовилася від розрахунку, яке запропонувало TOB Лавіком, що перешкоджало TOB Лавіком належно виконати свої обовязки перед працівником та виключає вину відповідача. Позивачем не надано суду доказів щодо наявності у затримці розрахунку при звільненні. В позовній заяві відсутні будь-які докази, що позивачці було відмовлено TOB Лавіком в проведенні розрахунку. Вище згадане, підтверджується п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, устави, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Крім того, в позовній заяві позивачка обґрунтовує моральну шкоду, тим що її Броварський базовий міський центр зайнятості не зареєстрував в якості особи, яка шукає роботу, на підставі того, що TOB Лавіком не замінила довідку про середню заробітну плату вих. № 57 від 23.10.2009 . Вище згадане не відповідає дійсності, так як на вимоги позивача неодноразово надавалися змінені довідки про середню заробітну плату, що підтверджується повідомленнями про вручення. Реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за місцем їх проживання за умови предявлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. У вище згаданому переліку відсутня довідка про середню заробітну плату, в звязку з чим відмова в реєстрації позивачки в якості особи, що шукає роботу Броварським базовим міським центром зайнятості безпідставна та не повязана з діями відповідача [PERSON] на вищевикладене, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 05.07.2005 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ Лавіком (а. с. 6-9). Згідно свідоцтва про народження серії 1-БК № 073009 позивачка народила дочку [PERSON], 26 жовтня 2006 року (а.с.10). Відповідно наказу № 104 К-1 від 31 жовтня 2006 року [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною з 22.12.2006 року до досягнення нею трьох років.(а.с.11). 12.08.2009 року ТОВ Лавіком було написано попередження про зменшення посадового окладу та встановлення неповного робочого дня з 01.01.2009 року, згідно штатного розпису з 01.07.2009 року до розміру 1000,00 гривень та запровадження з 01.01.2009 року неповного чотирьох годинного робочого дня, що призводить до зменшення щомісячного заробітку до розміру 500,00 гривень. У попередженні також зазначено, що фактичним місцезнаходження TOB Лавіком з 01.08.2009 року є: с. Світин Житомирського району, Житомирської області, вул. Центральна, 1. В попередженні вміщено вимогу в строк до 13.10.2009 року подати за вказаною адресою заяву про згоду чи відмову позивачки від роботи після запроваджених змін та попереджено, що у разі відмови від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці у TOB Лавіком трудовий договір буде припинено з 26.10.2009 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.(а.с.13). Позивачка надала письмову відповідь, де зазначила про свою відмову від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці у TOB Лавіком і попросила надати до 20.09.2009 року письмову відповідь щодо суми розрахунків компенсації за невикористану відпустку за час роботи в TOB Лавіком та вихідної допомоги. (а.с.15) 24.09.2009 року позивачкою отримано відповідь від відповідача з проханням зявитись в строк до 26.10.2009 року за адресою: с. Світин, вул. Центральна, 1, для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки, одночасно з цим будуть проведені всі передбачені законом розрахунки.(а.с.17) Згідно наказу № 36 К від 23 жовтня 2009 року [PERSON] звільнено з 23 жовтня 2009 року з посади заступника головного бухгалтера ТОВ Лавіком на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. (а.с.20). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (доходу) для розрахунку виплат на випадок безробіття від 23 жовтня 2009 року за № 57 позивачці були проведені розрахункові в межах посадового окладу в розмірі 500,00 гривень, компенсація за невикористану відпустку 574,60 гривень, індексація 616,50 гривень загальна сума 1691,10 гривень. (а.с.22). В наказі за № 23 від 01 липня 2009 року про затвердження та введення в дію штатного розпису зазначено, що з 01 липня 2009 року затвердити штатний розпис ТОВ Лавіком у новій редакції. Ввести в дію з 01 липня 2009 року штатний розпис ТОВ Лавіком затверджений з 01 липня 2009 року. Якщо працівника не було вчасно повідомлено про зміну умов праці в бік погіршення, до закінчення двомісячного сроку діють попередні умови оплати праці. (а.с.102). Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Ч. 4 ст. 97 КЗпП України і ст. 22 Закону України Про оплату праці встановлено, що субєкти оплати праці не мають права в односторонньому порядку (тобто без погодження з працівниками) приймати рішення щодо питання оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективним договором. Про нові умови або про зміну наявних умов оплати праці у бік погіршення працедавець повинен повідомити працівників не пізніше ніж за два місяці до їх введення або змінення, як це зазначено в ст. 103 КЗпП України та ст. 21 Закону України Про оплату праці. Згідно ст. 32 КЗпП України роботодавець зобовязаний повідомити працівників про планові зміни умов оплати праці в той самий строк. Тому, суд приходить до обґрунтованого висновку, що наказ № 23 від 01.07.2009 року підлягає скасуванню. Таким чином, порушення порядку зміни істотних умов праці призвели до неправильного обрахування сум, що належали позивачці при звільненні. Так, відповідно до вимог чинного законодавства позивачці має бути нарахована компенсація за невикористану відпустку відповідно до поданого нижче розрахунку: розмір середньоденного заробітку 3000,00x12/355=101,41 грн.; Компенсація 101,34x34=3447,94 грн., тому підлягає стягненню з відповідача з урахуванням виплаченої суми 574,60 гривень компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2873,34 гривень. Крім того, підлягає стягненню компенсація при звільненні відповідно до розміру посадового окладу позивачки у сумі 3000,00 гривень з урахуванням виплаченої суми 500,00 гривень, тому стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 2500,00 гривень. Суд вважає правильним стягнути компенсація втрати частини доходу в сумі 415,36 грн., виходячи з розрахунку: сума невиплаченого грошового доходу нарахованого до виплати за жовтень 2009 року складає 5\~373 грн. 34 коп. Індекс споживчих цін за період невиплати доходу за жовтень 2009 року по березень 2010 року (включно місяця який передує виплаті) = 1,009х1,011х1,009х1,018х1,019х1,009х100 = 107,73% -100=7,73%- величина приросту індексу споживчих цін за зазначений період. Отже, сума компенсації втрати частини грошових доходів складає 5\~373 грн. 34 коп. х 7,73% /100 = 415, 36 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємства, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку: середня заробітна плата складає 3\~000грн., а середній заробіток 3\~000 х 6 = 18\~000 грн. В ст. 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягненню підлягає тільки 500 грн.

Outcome: partial