Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

У лютому 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування частково рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 18 червня 2001 року та визнання договорів купівлі-продажу приміщення недійсними, посилаючись на те, що в жилому будинку за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Шкільна, 23, де проживають вони та інші мешканці будинку, знаходиться підвальне приміщення, яке за проектною документацією планувалося, як бомбосховище та підвал для господарських потреб всіх мешканців будинку. Дане приміщення розміщено під квартирами № 28 та № 29, вхід до нього знаходиться з торцевої сторони, на яку виходять вікна квартир № № 29, 30, 32, 33, 35, 36, 38, 39. Після заселення будинку в 1991 році воно було зайняте мешканцями, як допоміжне приміщення загального користування і належить мешканцям будинку, в тому числі і їм на праві спільної сумісної власності. Рішенням 17 сесії 13 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 18 червня 2001 року „Про затвердження переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на приватизацію в 2001 році було затверджено перелік обєктів комунальної власності, що підлягають приватизації. В тому числі в цьому рішенні затверджено до приватизації напівпідвальне приміщення по вул. Шшкільна, 23 в с. Петропавлівська Борщагівка, тобто їхній підвал. З вказаним рішенням вони не згодні, вважають його незаконним та таким, що порушує їхні права, як власників, з наступних підстав. Приміщення, що вказано в оскаржуваному рішенні як „напівпідвальне, насправді є підвальним приміщенням. Підтвердженням цього є інвентаризаційна справа Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації. Підвали відповідно до вимог ст. 1 Закону України „Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку і згідно вимог п. 2 ст. 10 закону України „Про приватизацію державного житлового фонду приватизації не підлягають, оскільки передаються у власність квартиронаймачів безоплатно. Таким чином, підвальне приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 23 в с. Петропавлівська Борщагівка, ніколи не належало до обєктів комунальної власності, а належало власникам будинку, в тому числі і їм, як власникам квартир № 29 та № 30 відповідно в будинку № 23 по вул. Шкільній. Це приміщення було включено до переліку обєктів комунальної власності, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням 17 сесії 13 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 18 червня 2001 року „Про затвердження переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на приватизацію в 2001 році незаконно і безпідставно. Після того, як підвальне приміщення, яке було за проектною документацією бомбосховищем та підвалом для господарських потреб всіх мешканців будинку, було включено до переліку обєктів, що підлягають приватизації, його було придбано [PERSON] 31 жовтня 2001 року між представництвом Фонду державного майна України в Києво-Святошинському районі та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу „напівпідвального приміщення площею 172,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна, 23. Вказаний договір купівлі-продажу вони вважають незаконним, бо продавцем в цій угоді виступила сторона, яка не мала права власності на спірне приміщення. Згодом спірне приміщення було перепродано [PERSON] [PERSON] і [PERSON] В цей час [PERSON] та [PERSON] займають вказане приміщення і розпоряджаються ним на свій розсуд, однак в підвальному приміщенні знаходиться обладнання, призначене для забезпечення потреб усіх власників квартир, зокрема, електричне, сантехнічне обладнання, опалення та водопостачання будинку, яке вони разом з іншими мешканцями будинку утримують за власні кошти, забезпечують належний стан та підтримують справність всіх мереж, які знаходяться в підвальному приміщенні будинку. Враховуючи викладене, [PERSON] та [PERSON] просили скасувати рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради „Про затвердження переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на приватизацію в 2001 році від 18 червня 2001 року в частині включення до переліку обєктів комунальної власності, що підлягають приватизації напівпідвального приміщення по вул. Шкільна, 23 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району, визнати договір купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року, за яким [PERSON] Фонду державного майна України в Києво-Святошинському районі продало [PERSON] напівпідвальне приміщення, розташоване в с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна. буд. 23, недійсним, визнати договір купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року, за яким [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення (підвал), що розташоване в с. Петропавлівська Борщагівка в будинку № 23 по вул. Шкільна недійсним. Ухвалою судді від 1 квітня 2010 року накладено арешт на нежиле приміщення, підвал, площею 172,3 кв.м. за адресою: вул. Шкільна, 23, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, яке належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON]. Ухвалою суду від 27 квітня 2010 року судом притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] Фонду державного майна України в Києво-Святошинському районі. Ухвалою суду від 10 червня 2010 року судом притягнуто до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виключивши відповідачем [PERSON] Фонду державного майна України в Києво-Святошинському районі. Суд, вислухавши пояснення позивачів, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 17 сесії 23 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради „Про затвердження переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на приватизацію в 2001 році затверджено перелік обєктів на приватизацію на 2001 рік згідно додатку № 1, надано повноваження по здійсненню приватизації представництву Фонду держмайна України в Києво-Святошинському районі та визначено спосіб приватизації обєктів через викуп. До переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, які підлягають приватизації в 2001 році, відноситься полупідвальне приміщення по вул. Шкільна. 23. За договором купівлі-продажу напівпідвального приміщення від 31 жовтня 2001 року [PERSON] Фонду державного майна України в Києво-Святошинському районі зобовязався передати у власність покупця [PERSON] напівпідвальне приміщення площею 172,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка. вул. Шкільна, 23, а покупець [PERSON] зобовязався прийняти напівпідвальне приміщення і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Згідно з актом оцінки, затвердженим в.о. начальника представництва ФДМУ в Києво-Святошинському районі 31 жовтня 2001 року, вартість напівпідвального приміщення становить 13340 грн. Вказаний у цьому договорі обєкт продано за 13340 грн. 21 грудня 2001 року [PERSON] видано свідоцтво про власність на напівпідвальне приміщення в с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна, 23, Києво-Святошинського району. Згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 11 вересня 2007 року [PERSON] продав, а покупці [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожен нежиле приміщення (підвал під літерою „А, бетонний, загальною площею 172,3 кв.м.), що розташоване в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Шкільна, під № 23). Цей продаж сторонами вчинено за суму 343487 грн. Право власності на зазначене приміщення зареєстровано в БТІ Києво-Святошинського району на імя [PERSON] та [PERSON], кожному з них належить по ? частині цього приміщення. З наявних матеріалів справи вбачається, що приватизація зазначеного нежилого приміщення проводилась на підставі ст. 11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) від 6 березня 1992 року шляхом викупу. В своєму позові позивачі посилаються на те, що спірне приміщення є допоміжним відповідно до вимог ст. 1 Закону України „Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому не підлягає приватизації відповідно до вимог ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду. Однак, як встановлено судом, оскаржуване рішення 17 сесії 23 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради „Про затвердження переліку обєктів комунальної власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на приватизацію в 2001 році прийняте 18 червня 2001 року, договір купівлі-продажу напівпідвального приміщення між [PERSON] Фонду державного майна України і [PERSON] укладений 31 жовтня 2001 року, а Закон „Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку, на який посилаються позивачі щодо віднесення вказаного приміщення як допоміжного, прийнятий лише 29 листопада 2001 року, після спливу прийнятого рішення ради та укладення договору 31 жовтня 2001 року. На час приватизації зазначене приміщення перебувало у комунальній власності та було обєктом приватизації. Судом також встановлено. що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами та набули права власності за зазначене приміщення по вул. Шкільна, 23 в с. Петропавлівська Борщагівка за оплатним договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 11 вересня 2007 року. Продаж сторонами вчинено за суму 343487 грн. Право власності на зазначене приміщення зареєстровано в БТІ Києво-Святошинського району на імя [PERSON] та [PERSON], кожному з них належить по ? частині цього приміщення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Попередній власник спірного приміщення [PERSON] володів даним приміщенням на підставі свідоцтва про власність від 21 грудня 2001 року і мав право на свій власний розсуд розпоряджатися і відчужувати своє майно. Право позивачів не є порушеним, оскільки вони не є власниками спірного нежилого приміщення. Крім того, позивачами пропущений строк на звернення до суду про визнання правочину від 31 жовтня 2001 року недійсним з тих підстав, що позивачам було відомо, що зазначене приміщення було придбане [PERSON] 31 жовтня 2001 року, оскільки останній його протягом тривалого часу використовував як компютерний клуб, що здійснювалось привселюдно. Доказів про поважність причин пропуску звернення до суду позивачі не надали, не здобуто їх і судом. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, зясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів, в чому порушені їхні права оскаржуваним рішенням ради та вказаними договорами купівлі-продажу нежилого приміщення по вул. Шкільна, 23 в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON]В, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, а тому на підставі вимог ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 1 квітня 2010 року.

Outcome: dismissed