Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та зобовязання брати участь у додаткових витратах на дитину звернулася [PERSON] Посилаючись на те, що сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні стосунки сторони припинили, подальше збереження шлюбу вона вважає неможливим, позивачка просила суд постановити рішення, яким розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON]. Позивачка також просила суд стягнути з відповідача аліменти, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття та зобовязати [PERSON] брати участь у додаткових витратах на дитину шляхом стягнення з нього на її користь 1\~500 грн., щомісяця на лікування їх дочки до досягнення дитиною повноліття. В процесі судового розгляду позивачка змінила позовні вимоги в звязку з чим, просила розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти, на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття, від іншої частини позовних вимог відмовилась. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 09.07.2010 року було відмовлено у прийняті до спільного провадження зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення періодичності побачень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні 4 липня 2003 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис під № 226 другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 4). В шлюбі народилась [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON] (а.с. 5). Дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її забезпеченні. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що сімейне життя між сторонами не склалося, шлюб існує лише формально та зберегти його вважають неможливим. \~ Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки ( ст. 1 СК України). Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст. 180 СК України, згідно з якими батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент прийняття рішення згідно з Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 755 грн. для дітей віком до 6 років. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто 19.05.2010 р. Суд розяснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Outcome: approved