Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], зобов'язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги у вигляді утримання будинку та прибудинкової території. Однак в період з листопада липня 2004 року по березень 2010 року відповідач оплату не здійснює, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 4439 гривень 27 копійки. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті експлуатаційних витрат по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 4439 гривень 27 копійки та понесені судові" витрати у вигляді сплаченого збору за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримана та суду пояснила, що відповідач з червня 2004 року по березень 2010 року квартирну плату не сплачуює, у зв'язку з чим у нього мається заборгованість перед позивачем за надані останнім послуги в розмірі 4439 гривень 27 копійки. Також заявила, що позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, де мешкає відповідач, здійснюється належним чином. Просила стягнути з відповідачів вказану суму боргу та понесені судові витрати у вигляді сплаченого збору за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 гривень. А також просила поновити строк позовної давності у зв'язку з тим, оскільки він пропущений з поважних причин тому, що підприємству було невідомо місце знаходження відповідача і це перешкоджало звернутися до суду. Представник відповідача за довіреністю [PERSON]П позовні вимоги визнав частково у межах позовної давності за період з квітня 2007 року по березень 2010 року у розмірі 2972 гривні 19 копійок. Просив позов задовольнити частково та застосувати позовну давність до заявлених вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та задовольняє позов частково. Відповідно до особового рахунку № 188 (а.с.З), власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.1997 року (а.с.20), який зареєстрований Маріупольськім бюро технічної інвентаризації за № 38047 від 24.06.2007 року(а.с.21), та загальна площа вказаної квартири складає 57,8 кв.м. Зазначений будинок знаходиться на балансі Житлово-комунального підприємства №3 Приморського району міста Маріуполя. Згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 16.08.2006 року № 214 розмір плати за користування житлом (квартирна плата) та плата за утримання будинків і при будинкових територій по 2-му типу житла складає 1,47 грн за 1 кв.м. загальної площі, (а.с.5) З довідки-розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем за період з липня 2004 року по березень 2010 року в сумі 4439 гривень 27 копійки (а.с.4) Суд вважає, що відсутність між сторонами письмового договору про надання послуг з утримання будинку та при будинкової території не позбавляє відповідачів обов'язку сплачувати ці послуги, оскільки між сторонами існують фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, відповідно п. 5 ч. З ст. 20 та п. 7 яких передбачають обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території включають в себе прибирання внутрішньо будинкових приміщень та при будинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Згідно «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями» власник житла за рахунок власних коштів сплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку та закріпленої прибудинкової території. Відповідно до п.п.17, 65 цих Правил власники квартир зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування та ремонт будинку. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідачем в порушення зазначених вимог діючого законодавства послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території не сплачуються. Відповідно до ст. 257 ЦК України до заявлених позовних вимог встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки., у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Позивачем заявлені позовні вимоги за період з липня 2004 року по березень 2010 року після спливу позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Оскільки представником відповідача в судовому засіданні було заявлено про застосування позовної давності до заявлених вимог, та суд не знаходить підстав для поновлення строку, судом застосовується позовна давність у три роки, та на підставі цього суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за період з липня 2004 року по березень 2007 року. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з квітня 2007 року по березень 2010 року в розмірі 2942 гривні 19 копійок. Прийшовши до висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд згідно ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та підтверджені відповідним платіжним дорученням судові витрати в сумі 30 гривень (а.с.1) та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 51 гривні. На підставі ст. ст. 257, 267, 322 ЦК України, ст. 156. 162. 179 ЖК України, ст. 7. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 7. 17. 65 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року,

Outcome: partial