Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по кредитному договору у сумі 10859,56 грн., мотивуючи тим, що 25.12.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та поручителем - [PERSON] був укладений договір поруки від 21.06.2007 року. У звязку із невиконанням [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору, позивач просить стягнути заборгованість солідарно. В ході судового розгляду представник позивача зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів солідарно 9039,98 грн. пені нарахованої на прострочені суми кредиту та прострочені суми комісії. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали і суду пояснили, що вони намагалися виконувати зобовязання перед банком належним чином, що підтверджується виписками по особовому рахунку. Крім того, позивачі вважають, що термін комісійна винагорода не входить у склад кредитних ресурсів визначених в п. 6.1 Договору. Оскільки за розділом 1 Договору «кредитні ресурси» - це грошові кошти Банку, що підлягають видачі Позичальнику, а відповідно пеня не може сплачуватись у випадку порушення Позичальником строків передбачених п. 4.7 Договору, оскільки комісійна винагорода Позичальнику банком не видавалась. Просили суд застосувати до нечітких та двозначних положень кредитного договору ч.8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Посилаючись на ст. 617 та ст. 614 ЦК України, позивачі просили звільнити їх від відповідальності за порушення зобовязання, оскільки вони допустили таке порушення без вини та внаслідок випадкових обставин, які вони не могли передбачити, а саме хвороба чоловіка [PERSON], смерть родича - [PERSON], невиплата заробітної плати [PERSON] та наступна зупинка підприємства та звільнення з роботи за скороченням, народження відповідачем [PERSON] дитини та перебуванням у декретній відпустці, що унеможливило заробляння коштів. Відповідачі зауважили, що подальше нарахування їм банком пені за прострочення зобовязання може призвести до того, що вони ніколи не зможуть погасити заборгованість. Просили суд посилаючись на ч. З ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки оскільки він значно перевищує розмір збитків. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір від 25.12.2006 року, згідно якого відповідачу [PERSON] банк надав у тимчасове користування споживчий кредит на суму 15000 гривень строком до 25.12.2009 року з оплатою по процентній ставці 0,0001 % річних та щомісячної комісійної винагороди у розмірі 262,50 грн. на місяць. Із виписки банку з особового рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачка намагалися виконувати зобовязання перед банком належним чином і на протязі 2007 - 2010 років нею було погашено 25742,50 грн. Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості банку від 06.07.2010 року, сума пені, яку банку просить стягнути, у розмірі 9039,98 грн. складається з 5517,11 грн. пені нарахованої на суму простроченого кредиту та 3522,87 грн. пені нарахованої на суму простроченої комісійної винагороди. Суд вважає, що комісійна винагорода визначена в п. 6.1 Договору в трактуванні зазначеному у розділі 1 кредитного договору не входить до складу кредитних ресурсів, оскільки не є грошовими коштами Банку, що підлягали видачі Позичальник, а тому вважає за необхідне застосувати до нечітких та двозначних положень кредитного договору частину 8 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» згідно якої, нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.З ст.550 ЦК України кредитор не має права не неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання ( стаття 617 цього Кодексу). Згідно ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] під час виплати кредиту опинилися скрутному фінансовому становищі і це повязано з подіями, які вони не могли передбачити. Не зважаючи на це відповідачі вжили всіх можливих заходів для погашення основної заборгованості за кредитом, процентів та щомісячної комісії, сплативши банку суму 25742,50 грн. Згідно ч.З статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з кредитного договору сума кредиту, який [PERSON] отримала в банку складає 15000 грн., а сума нарахованої банком пені складає 9039,98 грн. Сума пені перевищує половину вартості кредиту,

Outcome: dismissed