Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що [PERSON], [INFO], являється її сином та проживає разом з нею. Син ще з дитинства страждає душевними хворобами, які носять хронічний характер, перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Машівської ЦРЛ і його визнано інвалідом 2 групи. Внаслідок душевної хвороби 23 лютого 1995 року скоїв тяжкий злочин, але після проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яка встановила ознаки природженого розумового недорозвитку олігофренії в ступені вираженої дебільності, 26 січня 1996 року кримінальну справу за його звинуваченням закрили і передали їй сина під постійний нагляд. В постанові зазначено, що ступінь розумового розвитку така, що [PERSON] не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Заявниця зазначає, що її син внаслідок душевної хвороби постійно допускає вчинки, що суперечать його інтересам та інтересам його близьких, зокрема постійно виносить з дому зерно та птицю, побутові речі, укладає усні та письмові угоди. В звязку з викладеним заявниця просить визнати [PERSON] обмежено дієздатним з 26 січня 1996 року. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] підтримав заяву, наполягає на її задоволенні; представник орган опіки і піклування Малонехворощанської сільської ради в судове засідання не зявився, виконком сільської ради просить справу розглянути без їх участі, з рішенням суду погоджуються; представник органу опіки і піклування Машівської селищної ради в судове засідання не зявився, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку. [PERSON], [INFO], проживає в с.Мала-Нехвороща разом зі своєю матірю [PERSON] (а.с. 7, 16), є інвалідом 2-ї групи з дитинства (а.с. 6) та перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Машівської ЦРЛ (а.с.8). Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 453 від 10.06.2010 року [PERSON] виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді помірної розумової відсталості (олігофренія в ступені легкої імбецильності). Ступінь недоумства у [PERSON] є такою, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в теперішній час (а.с.28-31). Згідно ч.1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд враховує положення ч. 3 ст.235 ЦПК України, згідно якої справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду та вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. В той же час суд приходить до висновку, що вимога визнати [PERSON] недієздатним з 26 січня 1996 року не підлягає задоволенню, так як згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28.03.1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» суд може зазначити в рішенні, з якого часу громадянин є недієздатним, коли від часу виникнення недієздатності залежать певні правові наслідки та з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших даних про психічний стан громадянина. Заявниця доказів, які б свідчили, що від часу виникнення недієздатності її сина залежать певні правові наслідки, не надала, експертиза вказала, що ступінь недоумства у [PERSON] є такою, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в теперішній час. Згідно ст. 241 ЦПК України вирішення питання про призначення піклувальника до компетенції суду не входить. Такий висновок ґрунтується також на розясненні, даному в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28.03.1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним». На підставі викладеного,

Outcome: partial