Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

13 квітня 2010 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» він, як інвалід ЧАЕС 2 групи, має право на одноразову компенсацію при призначенні 2 групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Йому призначено другу групу інвалідності в грудні 2009 року, у звязку з чим компенсація повинна складати 33480 грн. Але у 2010 році йому була нарахована компенсацію у розмірі 284,40 грн. Просив суд визнати дії відповідача в частині не донарахування та недоплати компенсації за втрату здоровя протиправними, стягнути з відповідача на його користь недоотриману одноразову компенсацію при встановленні інвалідності у сумі 33480 грн. Раніше з письмовою заявою позивач звертався до відповідача з проханням провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, проте йому було відмовлено. Відповідач управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області подало клопотання про слухання справи у відсутність представника та надало заперечення проти позову, з якого убачається, що заявлений позов не визнає, вказуючи на те, що нарахування позивачу одноразової компенсації у звязку з встановленням інвалідності була здійснена відповідно до затвердженого постановою КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру. Відповідачем при призначенні 2 групи інвалідності позивачу виплачено одноразову допомогу у сумі 284,40 грн. Відповідно до п.8 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначенням. Використання бюджетних коштів всупереч їх цільовому призначенню або в обсязі, що перевищує затверджені показники витрат, карається відповідно до ст. 210 КК України. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, але \~ надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Згідно з довідкою МСЕК серія ХАР-07 № 018996 від 26.11.2008 року, позивачу з 19 листопада 2008 року встановлена 2 група інвалідності, за захворюванням, повязаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 10) Згідно з копією посвідчення серії А № 160927 с від 11.12.2008 року та вкладки до посвідчення № 640721 с від 11.12.2008 року, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) (а.с. 13). Відповідно до листа управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 14.05.2010 року позивачеві нарахована одноразова допомога у звязку з встановленням інвалідності в розмірі 284,4 грн., але на час звернення до суду не виплачена. Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам 2 групи 45 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Одноразова допомога у звязку з встановленням інвалідності позивачу була нарахована у розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач повинен здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової допомоги у звязку з встановленням інвалідності виходячи з її розміру, встановленого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України\~ від 26.07.1996 року №836,\~ враховуючи наступне. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру одноразової допомоги у звязку з встановленням інвалідності позивачеві, застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, згідно ч.1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи Кечко проти України Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань. Оскільки правові положення, які передбачають виплату одноразової компенсації при призначенні інвалідності є чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. Отже, у 2009 році при призначенні 2 групи інвалідності позивач мав право на отримання одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Дії відповідача по несплаті компенсації у передбачених Законом розмірах є протиправними, а недоотримана сума повинна бути стягнута на користь позивача. Вимоги позивача про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області недоотриманих сум одноразової допомоги у звязку з встановленням інвалідності позивачеві у конкретно визначеній грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. На підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Outcome: partial