Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-14 00:00:00

31.03.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати його добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинку № 39, що на ній знаходиться, визнавши також за ним право власності на зазначене майно. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.08.2005 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу зазначених садового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, письмову згоду на що надала нотаріусу дружина відповідача третя особа по справі [PERSON]. Він (позивач) перебудував зазначений садовий будинок на підставі дозволу виконкому Гнідинської сільської ради, внаслідок чого змінилась його площа з 95,5 кв. м на 207,6 кв. м, а вартість з 66568,0 грн. на 727365,0 грн.. Проте, 11.01.2008 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON]М та [PERSON] про визнання вищезазначених договорів купівлі-продажу садового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки недійсними, так як вона, як дружина, начебто не давала своєї згоди на їх укладання. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2009 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.07.2009 року зазначене рішення Бориспільського міськрайонного суду було скасовано та винесено нове рішення, яким вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинку № 39, що на ній знаходиться, були задоволені. Ухвалою Верховного Суду України від 20.07.2009 року зазначене рішення апеляційного суду Київської області залишено в силі. При оформленні договорів купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинку № 39, що на ній знаходиться, він (позивач) не порушив жодного Закону та не знав, про відсутність згоди [PERSON] на укладення зазначених договорів купівлі-продажу її чоловіком (відповідачем), а тому є добросовісним набувачем та набув право власності на придбане майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить визнати позивача добросовісним набувачем майна, придбаного відповідно до договорів купівлі-продажу, визнавши за ним право власності. Представник відповідача [PERSON] в суді позов визнала, підтвердивши, що дійсно [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинок № 39, що на ній знаходиться, на що дружина відповідача [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду. [PERSON] особа та її представник [PERSON] за викликом суду не з явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечували, стверджуючи, що [PERSON] згоди на укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинку № 39, що на ній знаходиться, не надавала. Суд ухвалив слухати справу у відсутність третьої особи та її представника. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 02.08.2005 року між відповідачем та позивачем було укладено договори купівлі-продажу садового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 39 по вул. Будівельників у СТ «Мрія-1», с. Гнідин Бориспільського району Київської області, та земельної ділянки площею 0,079 га, на якій знаходиться будинок. При цьому приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] була надана письмова заява дружини відповідача [PERSON], третя особа в справі, від 28.07.2005 року, нотаріально посвідчена приватним нотаріусом [PERSON], згідно з якою [PERSON] надала згоду на продаж вищезазначених садового будинку та земельної ділянки, що підтвердили сторони в судовому засіданні. 27.09.2007 року позивачу відповідно до рішення № 167 виконавчого комітету Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області було надано дозвіл на перебудову садового будинку по вул. Будівельників в СТ «Мрія-1», с. Гнідин Бориспільського району Київської області, та оформлення права власності на перебудований садовий будинок на імя позивача. 31.01.2008 року позивачу на новий будинок було видано свідоцтво про право власності, та здійснено реєстрацію нерухомого майна 28.02.2008 року. Після отримання дозволу позивачем було зруйновано старий будинок та побудований зовсім новий, що вбачається з квитанцій на придбання будівельних матеріалів. Згідно з технічними паспортами площа будинку змінилась з 95,5 кв. м на 207,6 кв. м, а вартість - з 66568,0 грн. на 727365,0 грн.. 11.01.2008 року [PERSON] подала позов до [PERSON] та [PERSON], 3-і особи приватні нотаріуси [PERSON] та [PERSON], про визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку № 39 по вул. Будівельників у СТ «Мрія-1», с. Гнідин Бориспільського району Київської області, недійсними, так як дані договори були укладені між [PERSON] та [PERSON] начебто без її згоди. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2009 року в задоволенні вказаного позову [PERSON] було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.07.2009 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2009 року скасовано та винесено нове рішення, яким було визнано договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку № 39 по вул. Будівельників у СТ «Мрія-1», с. Гнідин Бориспільського району Київської області, недійсними. Ухвалою Верховного Суду України рішення апеляційного суду Київської області від 20.07.2009 року залишено в силі. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Грань між добросовісним та недобросовісним володінням встановлюється судом, виходячи з презумції добросовісності набувача. Для її спростування повинно бути доведено, що набувач навмисно чи по грубій необережності не взяв до уваги конкретних обставин правочину, з яких ясно видно, що річ відчужується неправомірно. Володілець визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. Одночасно ст.387 ЦК України, зазначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Для пред явлення позову необхідно, щоб майно, якого позбавлений власник, збереглося в натурі і знаходилось у фактичному володінні іншої особи. Якщо майно вже знищене, перероблене чи спожите, право власності на нього як таке припиняється. У цьому випадку власник має право лише на захист своїх майнових інтересів, зокрема, за допомогою позову з заподіяння шкоди чи позову з безпідставного збагачення. Віндикувати можна лише індивідуально визначене майно, що випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того майна, що вибуло з його володіння. Згідно ч.1 та ч.4 ст.332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобовязана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Також слід зазначити, що Вищий Арбітражний Суд України своїм Інформаційним листом № 01-8/98 від 31.01.2001 року (із змінами, внесеними згідно з Листами Вищого господарського суду) «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, повязані із здійсненням права власності та його захистом», зазначає у п.6.1., що згідно зі ст.345 ЦК України власник вправі вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати. Позивачем за таким позовом може бути власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, і юридична особа, за якою майно закріплене на праві повного господарського відання або оперативного управління. Відповідачем у справі виступає особа, що на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом або адміністративним актом чи договором, які відповідають вимогам закону. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Позов про витребування майна, поданий до особи, у незаконному володінні якої це майно раніше перебувало, але у якої воно на момент розгляду справи в арбітражному суді відсутнє, не може бути задоволений, що, однак, не виключає можливості стягнення з цієї особи шкоди, заподіяної нею майну під час перебування останнього у її незаконному володінні. Обєктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Витребуване майно може належати і до категорії речей, що визначаються родовими ознаками (мірою, вагою тощо), але в такому разі має бути якимось чином індивідуалізоване (наприклад, цукор у мішках за певними цифровими або іншими характерними позначками). У разі загибелі індивідуально визначеного майна власник (законний володілець) може звернутися лише з вимогою про відшкодування збитків. Питання про можливість повернення індивідуально-визначеної речі, яка зазнала змін, переробки, має вирішуватись залежно від характеру таких змін, їх істотності. Якщо майно змінило своє початкове господарське призначення, слід визнати, що підстав для задоволення віндикаційного позову немає, і настають наслідки, аналогічні загибелі майна, тобто власник має право лише на відшкодування збитків. Якщо ж майно зберегло своє господарське призначення, то питання про зроблені поліпшення вирішується за правилами, передбаченими ст.348 ЦК України. Позивачем було перебудовано будинок, внаслідок чого виникла абсолютно нова річ, що вбачається з Технічного паспорту від 02.10.2007 року. Подання віндикаційного позову не виключає можливості предявлення вимоги про відшкодування збитків, завданих позбавленням володіння даним майном. П. 6.2., де майно від добросовісного набувача (тобто такого, який не знав і не повинен був знати, що особа, яка вчинила відчуження майна, не мала на це права) може бути витребуване власником лише за наявності підстав, зазначених у частині першій ст.345 ЦК України. У процесі вирішення відповідних спорів власник повинен довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій майно було передане власником, через зазначені обставини. Набувач має довести, що він набув майно оплатно і що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна на відповідне майно обгрунтовано претендували треті особи, і про це набувачеві було відомо. Зміст права власності визначається ст.317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Тільки сукупність цих правомочностей (володіння, користування та розпоряджання) конкретного суб єкта дає підставу вважати його власником майна. Як зазначено в ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Статтею 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, зокрема фізичних осіб, а саме: право власності на нерухоме майно. Статтею 19 названого Закону визначено перелік документів, які є підставою для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що правовстановлюючі документи відсутні, при оформленні договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку позивачу не було відомо про відсутність згоди [PERSON] на продаж земельної ділянки та садового будинку відповідачем [PERSON] та визнання відповідачем позову в повному обємі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме вважати позивача добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,079 га по вулиці Будівельників у СТ «Мрія-1» в селі Гнідин Бориспільського району Київської області та будинку № 39, що на ній знаходиться, визнавши також за ним право власності на зазначене майно. З відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову, так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі. В звязку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.4, 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження»; ст.ст.317, 332 ч.1 та ч.4, 345, 348 387, 388, 392 ЦК України,

Outcome: approved