Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-28 00:00:00

В березні 2010року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, з уточненими вимогами. В обґрунтування своїх вимог, позивачі [PERSON],[PERSON] та їх представник [PERSON] дали суду аналогічні пояснення ,що 13.10.1995року відповідачі зареєстрували шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] 1995року. Відповідачка є власником домоволодіння №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі та доводиться рідної матірю позивачці. В вересні 1995року позивачі зі згоди відповідачки, як члени сімї поселилися у будинок №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі . Мешкая у будинку, позивачі разом з дитиною займали дві кімнати спальню та зал. Користувались приміщеннями загального користування, як в будинку так і на території земельної ділянки. Відповідачка займала одну кімнату в будинку спальню. Такий порядок користування склався до весни 2009року. За час спільного мешкання позивачі разом з відповідачкою провели газове опалювання в будинок, вели сумісне господарство. Неповнолітня дитина позивачів ходить до загальноосвітньої школи №32 за місцем знаходження спірного домоволодіння. На початку 2009року між позивачами та відповідачкою стали виникати суперечки з приводу сумісного мешкання в будинку та користування житловими приміщеннями. Відповідачка без відома позивачів переустановили вхідні двері,вихід з зала заклала цеглою , за своїм розсудом поділила будинок на дві частини, заперечує користуватися приміщеннями загального користування, газом, відмовилась опалювати будинок газом, у звязку з чим кімнати де мешкають позивачі не опалюються, в них холодно. Відповідачка встановила окремий лічильник електричної енергії, відрізали їх від світла. У звязку з чим позивачі були вимушені звернутись до суду з вимогами про визнання права користування будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі, усунення перешкод в користуванні будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі, а саме зобовязати відповідачку надати право підключитися до електричної енергії в займаних ними кімнатах, закріпив за ними право користуватися газовим опалюванням, право користуватися приміщеннями загального користування, а також господарськими побудовами, які знаходяться на території двору та біля будинку. Позивачі також просили стягнути з відповідачки на їх користь суму спричиненої їм моральної шкоди у розмірі 3000гривень,та відшкодування витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1500гривень. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. Вважають,що вимоги позивачів базуються на припущеннях, є надуманими. Відповідачка пояснила,що вона є власником будинку №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 14 листопада 1991року .Відповідачка не вважає позивачів членами її сімї . Позивачі були зареєстровані в спірному домоволодінні за їх проханням,у звязку з відсутністю власного житла,тимчасово. Вона сама сплачувала комунальні послуги, також і за позивачів, які не надавали їй коштів для цього. Це підтверджується тим, що між ними виник спір та вона повинна була звернутися до Приазовських електричних мереж усунення перешкод в користуванні будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі, а саме зобовязати відповідачку надати право підключитися до електричної енергії в займаних ними кімнатах, закрепив за ними право користуватися газовим опалюванням, право користуватися приміщеннями загального користування, а також господарськими побудовами, які знаходяться на території двору та біля будинку.,щоб їй встановили окремий лічильник електричної енергії. Допрошені у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON] надали суду аналогічні пояснення про те,що із розповідей відповідачки їм відомо ,що позивачів вона тимчасово впустила до спірного домоволодіння, у звязку з відсутністю власного житла. Відповідачка скаржилась на позивачів, у звязку з тим,що між ними склалися неприязливі відносини. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що у позові [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] , щодо доведення підстави свого позову, не довели тих обставин, що вони є членами сімї відповідачки , що вони є співвласниками спірного житла , що згідно діючого законодавства вони мають право вимагати визнання права користування будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі , усунення перешкод в користуванні будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі, а саме зобовязати відповідачку надати право підключитися до електричної енергії в займаних ними кімнатах, закріпив за ними право користуватися газовим опалюванням, право користуватися приміщеннями загального користування, а також господарськими побудовами, які знаходяться на території двору та біля будинку. Їх позовні вимоги є необґрунтованими і не ґрунтуються на діючому законодавстві. Посилання позивачів на ст. ст..391,401,405 ЦК України та ст. 156 ЖК України не відносяться до наступних правовідносин по даній справі. Діюче законодавство не передбачує право позивачів , які не є співвласниками житла вимагати визнання права користування будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі , усунення перешкод в користуванні будинком №42 по вул. Лисенко в м. Маріуполі, а саме зобовязати відповідачку надати право підключитися до електричної енергії в займаних ними кімнатах, закріпив за ними право користуватися газовим опалюванням, право користуватися приміщеннями загального користування, а також господарськими побудовами, які знаходяться на території двору та біля будинку. Відповідно до розяснень постанови Пленумі Верховного Суду України №7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - законодавство забезпечує громадянам рівні з іншими власниками умови захисту права приватної власності на жилий будинок,що здійснюється судом. Громадянин, якому належить право приватної власності на житловий будинок (частину будинку), має право розпоряджатись цим майном на свій розсуд: заповідати, продавати, обмінювати,здавати в оренду, передавати його в тимчасове користування іншим громадянам,юридичним особам та державі. При зясуванні фактів, з якими закон повязує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладення обовязку по відшкодуванню такої шкоди, та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. У звязку з зазначеним, позивачі не надали суду доказів щодо вини відповідачки у спричиненні їм моральної шкоди.

Outcome: dismissed