Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-13 00:00:00

В січні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачкою, посилаючись на неналежне виконування відповідачкою своїх обов'язків за договором. Крім того, просила зобов'язання відповідачку повернути технічний паспорт, скасувати заборону на відчуження та визнати за нею право власності на квартиру. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідачка позов не визнала, наполягала на тому, що виконує обов'язки у повному обсязі, витрачаючи на утримання позивачки кожного місяця навіть більшу суму коштів, ніж передбачено договором. Вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1997 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 5192 від 16.12.1997 року, зареєстрованого в КП ММБТІ 17.02.1998 року за реєстровим № 17596, належала квартира[ADDRESS], де вона проживає. В цьому ж будинку, у квартирі № 39 мешкає [PERSON] із сім'єю. Сторони підтримували сусідські стосунки. Уперше в житті занедужавши, у період з 20.07.2009 року по 14.08.2009 року, [PERSON] перебувала у лікарні. Остаточно не одужавши, будучи занепокоєною станом свого здоров'я, 28.08.2009 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2090. Згідно з цим договором, обов'язок набувача визначається у вигляді: забезпечення триразовим калорійним повноцінним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення лікувальними засобами; надання побутових послуг. При цьому грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць, за згодою сторін, визначається у розмірі 600 грн. [PERSON] намагалась виконувати зобов'язання в повній мірі. Проте, не маючи змоги витрачати на утримання позивачки суму грошей, значно більшу ніж зазначено у договорі (600 грн.), забезпечити щоденне триразове калорійне повноцінне харчування , крім того - одяг, взуття, лікування відповідачка була не в змозі. Через що, між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки. В жовтні 2009 року позивачка усно та письмово зверталась до відповідачки з проханням розірвати договір, проте остання не погодилась та почала надавати позивачці забезпечення частково грошима, останні місяці - перераховуючи кошти у розмірі, зазначеному у договорі. Але позивачка кошти за переказом не отримує, не бажаючи спілкуватися із відповідачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК України договір довічно утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. За таких умов, на підставі вищевикладеного, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині розірвання договору та зобов'язання відповідачку повернути технічний паспорт на квартиру. В той же час вимоги позивача щодо скасування заборони на відчуження та визнання права власності на квартиру за позивачем суд вважає зайвими,оскільки це охоплюється поверненням сторін у первісне становище. На підставі п.1 ч.1 ст. 755 , ч.1 ст. 756 ЦК України,

Outcome: partial