Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-01 00:00:00

23.02.2010р. Позивач звернувся в суд з позовом до Відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості. В процесі розгляду справи уточнив свої позовні вимоги станом на 26.07.2010р. та зазначив, що 23.09.2008р. між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Кредитний договір №238-р, за умовами якого [PERSON] в термін до 22.09.2013р. надано кредит в сумі 21 900,00 доларів США зі сплатою 15% річних, з помісячним погашення кредиту згідно графіку. Банк виконав взяті на себе зобов»язання та видав Позичальнику кредит, в той час як [PERSON]. допустив порушення термінів повернення кредиту , і станом на 26.07.2010р. за Відповідачем 1 числиться заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 25 193,74 дол. США та 23 717,22 грн., яка складається з: 13 870,00 дол. США сума кредиту, що стягується достроково; 6 495,64 дол.США прострочена заборгованість за кредитом; 4 828,10 дол. США заборгованість по відсотках; 13 825,19 грн. - пеня за невчасне повернення кредиту; 9 892,03 грн. пеня за невчасну сплату відсотків. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором, між банком та [PERSON] , 23.09.2008р. був укладений Договір іпотеки, за яким [PERSON] надав в іпотеку належне йому нерухоме майно - цегляну будівлю шкірскладу загальною площею 118,5 кв. м., що знаходяться по вул.Боршівській, 27 у м.Перемишляни Львівської області. Згідно умов Договору іпотеки, Відповідач 1 взяв на себе зобов»язання застрахувати предмет іпотеки на період дії договору, але не виконав даного зобов»язання, у зв»язку з чим повинен сплати штрафні санкції у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. Також, в забезпечення виконання Відповідачем 1 зобов»язань за Кредитним договором, 23.09.2008р. між банком, Відповідачем 1 та [PERSON] укладений договір поруки, за яким Відповідач 2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем 1 перед банком за невиконання останнім зобов»язань по Кредитному договору №328-р. У зв»язку з невиконанням Відповідачем 1 зобов»язань за кредитним договором, банк 04.09.2009р. звернувся до Відповідачів з письмовими вимогами про виконання зобов»язань, але дані вимоги залишилися без виконання та відповіді. Просить стягнути солідарно з Відповідачів на користь банку зазначену заборгованість за кредитним договором, і в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Також просить стягнути з [PERSON] 10 150,00 грн. за порушення умов договору іпотеки, і стягнути солідарно з відповідачів судові витрати в сумі 1820,00 грн. В попередньому судовому засіданні 28.05.2010р. представник Відповідачів [PERSON] подав зустрічний позов, який об»єднаний в одне провадження з первісним позовом, в якому не заперечив факт укладення Кредитного договору і Договору іпотеки та отримання позики. Вважає, що кредитний договір №328-р є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме кредитний договір було замасковано під договір кредитування в доларах США, а в дійсності кредит наданий в національній валюті України гривні. Укладення даного договору суперечить вимогам Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та ст.533 ЦК України, оскільки єдиним засобом платежу на території України є гривня , а на проведення операції з використання іноземної валюти на території України необхідно було отримати індивідуальну ліцензію. 2. Також вважає, що пункти 1.2 та 1.3 кредитного договору підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, так як вони не відповідають нормам чинного законодавства і суперечать імперативним нормам законодавства, і зокрема вважає, що Відповідач 1 не повинен був сплачувати 219,00 дол. США за відкриття позичково рахунку, та 800,00 грн. комісійних за аналіз ліквідності. Просить визнати кредитний договір №238-р. від 23.09.2008р. удаваним правочином та застосувавши наслідки удаваного правочину визнати його таким, що укладений в національній валюті України гривні, на суму 106 215,00 грн., а також визнати недійсними пункти 1.2 та 1.3 даного договору. 01.07.2010р. представник відповідачів [PERSON] подав уточнення позовних вимог по зустрічній позовній заяві. Зазначає, що під час укладення кредитного договору сторони не знали і не могли передбачити зміну істотних умов, а саме що внаслідок всесвітньої економічної кризи з жовтня 2008р. на валютному ринку України спостерігається постійне підвищення курсу долара США відносно національної валюти, і як наслідок у відповідача було збільшено фактичний розмір щомісячного платежу по поверненню суми кредиту, оскільки він отримує доходи виключно у гривнях. За цей період у відповідача погіршилось матеріальне становище, а саме зменшились доходи від підприємницької діяльності, а поручитель по договору, яка є дружиною, перенесла декілька операцій, що потягло за собою непередбачувані витрати. Вважає, що в даному випадку мають місце одночасно всі умови, передбачені ч.2 ст.652 ЦК України щодо розірвання договору на вимогу заінтересованої сторони. Тому просить розірвати кредитний договір №238-р від 23.09.2008р. а також розстрочити виконання рішення відповідачем в частині стягнення суми боргу строком на 60 місяців. В судовому засіданні представник ПАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] первісний позов підтримала на умовах, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість та в рахунок її погашення звернути стягнення на предмет іпотеки, а також стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1820,00 грн. Окрім того, стягнути з [PERSON] 10 150,00 грн. штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки. Зустрічний позов представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не визнала, подала письмове заперечення. Зазначила, що передбачені діючим законодавством ознаки удаваного правочину у кредитному договору №3280-р. позивачем за зустрічним позовом не доведені, а їх відсутність підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Щодо згаданих позивачем функцій агента валютного контролю,то згідно діючого законодавства, при здійсненні банком операції з видачі [PERSON] кредиту на споживчі цілі , банк не виступав агентом валютного контролю щодо розрахунків позивача. А тому, згідно ст.ст.5, 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», отримання індивідуальної ліцензії в даному випадку не вимагається. Щодо комісій, то згідно ч.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», комерційні банки самостійно визначають комерційну винагороду по своїх операціях. Пунктами 1.2. та 1.3 кредитного договору, які позивач просить визнати недійсними, передбачено сплата за надані супутні послуги. При укладенні кредитного договору позичальнику була надана вся інформація про платежі за надані супутні послуги, яка міститься в Додатку 1 до кредитного договору, та який підписаний сторонами. З цих підстав можна вважати, що суми 219,00 дол. США за відкриття позичково рахунку, а також 800,00 грн. комісійних за аналіз ліквідності забезпечення, сторонами були узгоджені при підписанні кредитного договору. Щодо вимог про розірвання кредитного договору на вимогу позичальника, то в даному випадку не відбулися істотні зміни обставин, які б сторони не змогли б передбачити, і відповідно немає всієї сукупності умов для примусового розірвання кредитного договору, яке це передбачено ч.2 ст.652 ЦК України. Вимогу [PERSON] про розстрочку виконання рішення в частині стягнення боргу строком на 60 місяців вважає безпідставною, так як відповідачі не сплачують борг з січня 2009р., що свідчить про їх неплатоспроможність. В судовому засіданні відповідачі за первісним позовом та їх представник [PERSON] заявлений позов визнали частково та подали письмові пояснення. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно 23.09.2008р. уклав у Львівській філії ПАТ АБ «Укрганзбанк» кредитний договір в доларах США та отримав в касі банку саме 21 900 доларів США, а не відповідну суму в гривнях. Також підтвердив, що до січня 2009р. сплачував кредит та відсотки по ньому в доларах США, але у зв»язку із зменшенням доходів перестав погашати кредит. Не заперечує, що б банк реалізував заставлене майно, так як коштів на погашення кредиту не має. Повністю підтримує позицію довіреної особи [PERSON] в частині відношення до заявленого позову. Відповідач [PERSON] пояснила, що у вересні 2008р. її чоловік [PERSON] отримав в банку позику в сумі 21 900 дол. США, і в забезпечення виконання зобов»язань по тому кредитному договору вона уклала з банком договір поруки, згідно якого несе солідарну відповідальність за 3. невиконання умов договору. Спочатку її чоловік погашав кредит, але у зв»язку із фінансовою кризою доходи їх сім»ї значно зменшились, сама вона втратила роботу, захворіла та перенесла декілька операцій. На даний час у їх сім»ї немає коштів погашати кредит, а тому такий може бути погашений тільки за рахунок переданого в іпотеку майна. Представник відповідачів [PERSON] зазначив, що первісний позов визнає частково з врахуванням вимог, викладених у зустрічній позовній заяві. Визнав, що дійсно [PERSON] отримав у вересні 2008р. в банку кредит в сумі 21 900 дол. США зі сплатою 15 відсотків, але не зумів сплачувати вчасно кредит у зв»язку із погіршенням матеріального становища. Вважає, що неповне виконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором мало місце у зв»язку із світовою фінансовою кризою, яка є непереборною силою. З цієї підстави просить розмір неустойки зменшити у три рази. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10 150,00 грн. штрафу за невиконання умов договору іпотеки щодо нездійсненої страховки предмета іпотеки, не визнає і вважає такі безпідставними. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали зустрічний позов з мотивів, зазначених в поданій зустрічній позовній заяві. Вважають, що оскільки кредит був наданий позичальнику на задоволення споживчих потреб, тому такий фактично був укладений про надання позивачу кредиту в національній валюті гривні, і з цих підстав договір повинен бути визнаний удаваним. Щодо вимог про розірвання кредитного договору то такі обґрунтовують тим, що тільки після розірвання договору за рішенням суду буде зупинено нарахування відсотків та пені. Враховуючи, що у сім»ї відповідачів суттєво зменшились доходи з незалежних від них причин, просять прийняти рішення про розстрочку виконання рішення строком на 60 місяців. Також не погоджуються з пунктами 1.2 та 1.3 кредитного договору і просять такі визнати недійсними. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копій Свідоцтва про державну реєстрацію та Статуту, ПАТ АБ «Укргазбанк» зареєстрований у 1993р. як юридична особа, яка функціонує як універсальний банк, що самостійно визначає напрями своєї діяльності та створений з метою здійснення банківських операцій на підставі банківської ліцензії. 21.07.1993р. Національний банк України видав банку банківську ліцензію №123 на право здійснення банківських операцій, а 19.11.2001р. - дозвіл №123-1 з додатком до нього, згідно яких банк має право здійснювати операції з валютними цінностями на території України. 23.09.2008р. між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений Кредитний договір №238-р, за умовами якого [PERSON] в термін до 22.09.2013р. надано кредит в сумі 21 900,00 доларів США зі сплатою 15% річних, з помісячним погашення кредиту згідно графіку. Крім того, сторонами підписаний Додаток №1 до кредитного договору №238-р, за яким сторони погодили розміри супутніх послуг, що надаються банком. Згідно пункту 5.3 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов»язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов»язання за кожен день прострочення платежу. 23.09.2008р. була здійснена видача кредиту позичальнику [PERSON] шляхом видачі йому в той же день готівкою 21 900,00 дол. США. Даний факт підтверджується наявними в справі випискою про рух коштів, заявкою [PERSON] про видачу готівки, меморіальним валютним ордером №393-82 від 23.09.2008р. Крім того, даний факт визнав в судовому засіданні [PERSON] Отримавши кредит, [PERSON] свої зобовязання за договором виконував неналежно, а тому у нього згідно розрахунку, станом на 26.07.2010р. виникла заборгованість, яка складається з: - 20 365,64 дол.США заборгованість за кредитом; - 4 828,10 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 23 717,22 грн. пеня за порушення умов виконання кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, банк та позичальник [PERSON] 23.09.2008 року уклали договір іпотеки, який посвідчений нотаріусом в той же день за №4774, та згідно з яким Відповідач 1 надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - цегляну будівлю шкірскладу загальною площею 118,5 кв. м., що знаходяться по вул.Боршівській, 27 у м.Перемишляни Львівської області. Також, в забезпечення виконання Відповідачем 1 зобов»язань за Кредитним договором, 23.09.2008р. між банком, Відповідачем 1 та [PERSON] укладений договір поруки, за яким Відповідач 2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем1 перед банком за невиконання останнім зобов»язань по Кредитному договору №328-р. 4. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку", предмет іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення, може бути реалізований іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві, зокрема, шляхом застосування процедури продажу предмету застави, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". З підстав вище зазначених суд вважає, що позовні вимоги банку в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та нарахованої пені за порушення умов виконання договору , звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення судових витрат підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог банку про стягнення з [PERSON] 10 150,00 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору іпотеки в частині нездійсненого страхування предмету іпотеки, то такі не підлягають до задоволення в силу тих обставин, що відсутність страхування предмету іпотеки не вплинуло на виконання Іпотекодавцем основного зобов»язання за даним договором, не може співставлятися з цим зобов»язанням, а тому не може завдавати позичальнику збитків, і банком не доведено, що такі збитки можливо завдані в результаті цього. Крім того, відповідно до встановлених ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, штрафні санкції є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання, але ніяк не джерелом збагачення кредитора. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, то суд дійшов наступних висновків: По першій вимозі позивач просить суд визнати кредитний договір №328-р від 23.09.2008р. удаваним правочином, оскільки вважає,що насправді було укладено кредитний договір в національній валюті України гривні, який було замасковано під договір кредитування в доларах США. Дані твердження позивача не були підтверджені в процесі розгляду справи, так як беззаперечно встановлено, що сторони уклали кредитний договір в іноземній валюті - доларах США, і що Позичальник отримав кредит готівкою саме в іноземній валюті доларах США. В даному випадку не заслуговують на увагу також твердження позивача про те, що банк не мав права за законом надавати [PERSON] кредит в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії, так як при здійсненні такої банківської операції отримання зазначеної ліцензії не передбачено діючим законодавством. По другій вимозі позивач вважає, що банк безпідставно включив до оплати при укладенні кредитного договору пункти 1.2 та 1.3 про сплату комісійних за відкриття рахунку в розмірі 219,00 дол. США та 800,00 грн. за аналіз ліквідності забезпечення, а тому просить визнати кредитний договір в цій частині недійсним. Дана позовна вимога не може бути задоволена в силу того,що згідно ч.8 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комерційну винагороду по своїх операціях. Судом встановлено, що при підписанні кредитного договору сторони також підписали Додаток №1 до договору, і тим самим погодили розмір платежів за надані супутні послуги на користь банку, якими являються вище зазначені комісійні. При тому судом враховано, що при підписанні кредитного договору і додатку №1 до нього, Позичальник не заперечував щодо сплати і розміру даних супутніх послуг, та сплатив такі. Дані правовідносини не суперечать ст.627 ЦК України про свободу договору. 5. У своїй третій позовній вимозі позивач просить розірвати кредитний договір з підстав істотної зміни обставин, і зокрема у зв»язку із зменшенням власних доходів та знецінення гривні, що викликане світовою фінансовою кризою. Частиною 2 ст.652 ЦК України передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно певних чотирьох умов. Але позивачем не надано суду переконливих та беззаперечних доказів, що після підписання кредитного договору виникла сукупність умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, достатніх для розірвання кредитного договору за рішенням суду. Тому дана вимога не підлягає до задоволення. Заявивши четверту позовну вимогу про розстрочку виконання рішення в частині стягнення суми боргу строком на 60 місяців, позивач її нічим не обґрунтував та не надав суду переконливих доказів цього, як передбачено ст.10 ЦПК України. Тому дана позовна вимога являється безпідставною. Таким чином, встановлені та перевірені в судовому засіданні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, а також вищевикладені норми діючого законодавства та умови договорів між сторонами, які їм відповідають, дають суду законні підстави для часткового задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача сплачені ним судові витрати: 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. На підставі ст.ст.3,526, 530,533,554,627,652,1048, 1050, 1054 ЦК України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial