Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-10 00:00:00

Позивачка в травні 2007 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], третя особа - приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповітів недійсними. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 25 лютого 2007 року померла її матір [PERSON]. Вона є спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] 11 травня 1994 року та посвідченим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №4-2030, яким померла все належне їй майно заповіла на її користь. При цьому позивачка знала, що за життя [PERSON] склала заповіт від 13 квітня 2005 року, яким належне їй нерухоме майно, квартиру №87 в будинку №18 на ж/м [PERSON] в м. Дніпропетровську, заповіла [PERSON] та його дружині, відповідачці по справі, [PERSON]. 06 квітня 2007 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак при цьому виявилося, що 23 лютого 2007 року її матірю був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №520. згідно якого на випадок своєї смерті нею зроблено розпорядження за яким все належне їй майно, вона заповіла [PERSON]. З 2004 року [PERSON] стоїть на обліку у психіатричній лікарні. 16 вересня 2004 року та 31 травня 2005 року було проведено дві судово-психіатричні експертизи, якими останню визнано такою, що не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. На підставі зазначеного вважає, що заповіти, які позбавляють її спадкового майна, були недійсними, оскільки [PERSON] на той час не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. Тому, вона змушена була звернутися до суду та просила з підстав статті 225 ЦК України, визнати заповіт від 23 лютого 2007 року, складений [PERSON], недійсним. В ході розгляду справи позивачка, в порядку статті 31 ЦПК України, уточнивши та доповнивши свої позовні вимоги, в позовній заяві від 19 липня 2007 року (а.с.71-73 т.1), зазначила, що [PERSON], померлий 07 листопада 2006 року, та [PERSON], використовуючи ті обставини, що [PERSON] в силу похилого віку та наявних в неї психічних захворювань, не розуміла значення своїх дій в повному обсязі та не міг керувати ними, оформили заповіт від 13 квітня 2005 року, а в подальшому і заповіт від 23 лютого 2007 року. З огляду на викладене, просила визнати заповіти від 13 квітня 2005 року та 23 лютого 2007 року складені [PERSON], недійсними. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю - [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON], не зявилась. Про день, місце та час проведення судового засідання сповіщалась належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В судове засідання представник відповідачки за довіреністю - [PERSON], не зявилась. Про день, місце та час проведення судового засідання сповіщалась належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Причини своєї неявки суд не повідомила. В судове засідання третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не з'явилась. Про день, місце та час судового розгляду сповіщені належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просили розгляд справи провести за відсутності їх представника. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], не зявилась. Про день, місце та час судового розгляду сповіщена належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 25 лютого 2007 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 березня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №2025 (а.с.35 т.1). Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири №87 в будинку №18 на ж/м [PERSON] в м. Дніпропетровську. Встановлено, що після смерті [PERSON], 06 квітня 2007 року із заявою про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась донька померлої - [PERSON]. Разом з тим, вбачається, що 13 квітня 2005 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-445, згідно якого на випадок своєї смерті нею зроблено розпорядження за яким все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному (а.с.97 т.1). Спадкоємець [PERSON] помер 07 листопада 2006 року, про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області 04 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №9371 (а.с.ЗЗ т.1). Останній заповіт [PERSON] був складений та посвідчений 23 лютого 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №520, яким належне їй майно, рухоме чи нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові та немайнові права та обовязки, які належать їй на час складання заповіту, а також ті права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] (а.с.100 т.1) В свою чергу суд, вирішуючи позовні вимоги виходить з наступного. Згідно частини 1 статті 225 ЦК України - правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Водночас, у відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» за №3 від 28 квітня 1978 року (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що правила вищевказаної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння ті ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладання угоди особа не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. У звязку з цим, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2004 року по справі була призначена судово-психіатрична експертиза. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи на дому за №299 від 16 вересня 2004 року на [PERSON], [INFO] (а.с.20-22 т.1), встановлено, що остання виявляє ознаки психічного розладу у формі судинного (атеросклерозного) галюцинаторно-параноїдного синдрому. За своїм психічним станом на час випробовувана не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підтвердження вищезазначеного висновку ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2005 року по справі була призначена судово-психіатрична експертиза. Актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи на дому за №148 від 31 травня 2005 року на [PERSON], [INFO] (а.с.27-32 т.1), встановлено, що вона страждає хронічним стійким психічним розладом у формі судинного психозу, галюцинаторно- параноїдного синдрому. За своїм психічним станом на час випробовувана [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2007 року по справі була призначена судово-психіатрична (посмертна) експертиза. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної (посмертної) експертизи за №9 від 23 березня 2008 року на [PERSON], [INFO] (а.с.165-168 т.1), встановлено, що [PERSON] приблизно з 2004 року страждала хронічним стійким психічним розладом у формі органічного галюцинаторно-параноїдного розладу. Та за своїм психічним станом на час складання заповітів 13 квітня 2005 року та 23 лютого 2007 року вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, оцінюючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання недійсними заповітів, складених 13 квітня 2005 року та 23 лютого 2007 року [PERSON], оскільки в ході судового розгляду в повному обсязі знайшли своє підтвердження ті обставини, що на момент складання зазначених заповітів вона не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Внаслідок цього, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, в силу чого їх належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved