Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-05 00:00:00

28 квітня 2010 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] Об»єднаної Технічної школи ТСО України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свій позов обгрунтовувала тим, що з 01.02.1980 року вона була прийнята на роботу бухгалтером у [PERSON] автошколу ДОСААФ. 09.04.2010 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи [PERSON] ОТШ ТСОУ нарахувала їй заробітну плату за період з 01.02.2010 року по 09.04.2010 року в сумі 18834 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилася. На день пред»явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов»язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 3207 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] об»єднаної технічної школи ТСОУ на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.02.2010 року по 09.04.2010 року в сумі 18834 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 10.04.2010 року по 28.04.2010 року в сумі 3207 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку підтримала та доповнила. Просила суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки розрахунку станом на 21.05.2010року в сумі 6415 грн. Від позовної вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовилась. Суду пояснила, що відповідач 21.05.2010 року сплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 15066 грн. 95 коп. Представник [PERSON] ОТШ ТСОУ [PERSON] в судове засідання 06.07.2010 року не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є розписка про вручення судової повістки. 21.06.2010року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON], вони є законними та обгрунтованими, але просив суд врахувати, що організація протягом чотирьох років знаходилась в стані ліквідації, кошти на рахунках були відсутні, господарська діяльність не велась, постійно тривати суди і на даний час суди тривають. Організація виплатила [PERSON] 21.05.2010 року заборгованість по заробітній платі в сумі 15066 грн. 95 коп., а сплачувати середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 10.04.2010 року по 21.05.2010 року у [PERSON] ОТШ ТСОУ можливості немає. Суд, заслухавши позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.02.1980 року працювала на посаді бухгалтера в [PERSON] автошколі ДОСААФ (а.с.2). Останні роки працювала головним бухгалтером на вказаному підприємстві. Відповідно до наказу №3 від 30.03.2010 року (а.с.З) [PERSON] було звільнено з 09.04.2010 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. На час звільнення позивача з [PERSON] Об»єднаної Технічної школи ТСО України їй було не сплачено заробітну плату, яка згідно довідки відповідача №4 від 27.04.2010 року (а.с.4) за період з 01.02.2009 року по 09.04.2010 року складає 18834 грн. 28 коп. Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В судовому засіданні встановлено і цього не заперечувала позивач по справі, що їй 21 травня 2010 року заборгованість по заробітній платі в сумі 15066 грн. 95 коп. була виплачена (а.с. 18,21). Але позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.04.2010 року по 21.05.2010 року в сумі 6415 грн. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача [PERSON], що [PERSON] Об»єднана Технічна школа ТСО України протягом чотирьох років знаходилась в стані ліквідації, кошти на рахунках були відсутні, господарська діяльність не велась, постійно тривали суди і на даний час суди тривають, оскільки згідно листа Головного управління статистики у Полтавській області станом на 30.06.2010 року [PERSON] об»єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України значиться, як юридична особа в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Крім того, в судовому засіданні 21.06.2010 року судом оголошувалась перерва для надання представником відповідача [PERSON] доказів (а.с.23-24) на підтвердження того, що протягом чотирьох років школа знаходилась в стані ліквідації, кошти на рахунках були відсутні, господарська діяльність не велась, постійно тривали суди і на даний час суди тривають. Але в судове засідання 06.07.2010 року представник відповідача [PERSON] не з»явився, відповідних доказів суду не надав, тому судом було вирішено спір на наявних у матеріалах справи доказах. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім»ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved