Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] моральної школи в розмірі 1700 грн., заподіяної його неправомірними діями, внаслідок порушення прав споживача. В судовому засіданні позивач в обґрунтування своїх вимог пояснила, що 28.11.2006 року вранці на зупинці біля Галицького ринку вона сіла в маршрутне таксі № 29, д.н.з. ВС 08-26, АА фірми ВАТ «Фіакр», та предявила водію посвідчення учасника війни, яке дає особі пільги для проїзду. Однак, водій [PERSON] почав обурюватися в її адресу, грубо відповів, що всі хочуть їздити безоплатно. Позивач звернула водію увагу, що це не його приватне авто і згідно закону він зобовязаний перевозити пільговиків, та попросила припинити конфлікт. Але відповідач продовжував кричати, сказав, що зараз викине її з машини, зупинився біля памятника Шевченку та намагався застосувати фізичну силу. Однак його дії припинив працівник правоохоронних органів, який також їхав в салоні маршрутки та попередив водія про неправомірність його дій. Але і після цього [PERSON] погрожував, що завезе позивача куди йому потрібно і розбереться з нею, при цьому на зупинці по вул. Дорошенка, де [PERSON] попросила зупинити маршрутку, щоб вийти, він поїхав далі. Таким чином, відповідач при виконанні трудових обовязків порушив права позивача як споживача послуг, своїми неправомірними діями завдав їй моральної шкоди, яку оцінює в 1700 грн., мотивуючи, тим, що внаслідок інциденту вона зазнала душевного болю, порушення спокою, приниження людської гідності, в неї стався гіпертонічний криз. Будучи медиком за фахом, позивач змогла собі надати першу медичну допомогу. Про наведені обставини може ствердити [PERSON], яка також їхала в той час в маршрутному таксі і була очевидцем всіх подій, в якої позивач взяла номер контактного телефону, у випадку необхідності підтвердження її пояснень. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Зазначив, що згідно договору оренди від 05.10.2006 року, який діяв до 05.10.2007 року, ВАТ «Фіакр» орендувало у ФОП [PERSON] автобус , д.н. [NUMBER], для здійснення перевезень пасажирів, в обовязки орендодавця входило надання транспортного засобу на умовах оренди з екіпажем. Тобто, автобус, який був на маршруті 28.11.2006 року під керуванням [PERSON] був наданий підприємцем з відповідним екіпажем, на підставі трудових відносин ФОП [PERSON] та [PERSON] Безпосередньо відповідач з ВАТ «Фіакр» в трудових відносинах не перебував, тому товариство не відповідає за його неправомірні дії. З досліджених в засіданні доказів на думку третьої особи [PERSON] порушив права позивача як споживача, враховуючи його грубу та хамську поведінку, за що він повинен понести відповідальність. Щодо розміру шкоди, то таку просив визначити судом з врахуванням вимог закону. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, відносини між [PERSON] як споживачем послуг та [PERSON] як надавачем послуг по перевезенню пасажирів, а також права позивача та механізм їх захисту врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів». У відповідності до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. В силу ст. 1 вказаного Закону під продукцією та її безпекою слід розуміти будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, та відсутність будь-якого ризику для життя, здоров»я, майна споживача. Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року вранці під час рейсу маршрутного таксі № 29, д.н.з. [NUMBER] фірми ВАТ «Фіакр» під керуванням [PERSON], в салоні автобуса відбувся інцидент між водієм та пасажиром [PERSON] Цей факт підтверджується, поясненнями позивача, свідка, зверненням [PERSON] до Прокуратури, Управління транспорту і звязку з приводу нетактовної поведінки водія, їх відповідей заявнику, а також відібраними у [PERSON] письмовими заявами (а.с.4,9,10). Так, в своїх письмових поясненнях відповідач відобразив хронологію подій, однак заперечив свою вину, покликаючись на неправомірну поведінку позивачки, з чим суд не погоджується, оскільки в ході розгляду справи встановлено протилежне. Як вбачається з копії посвідчення виданого на ім»я «[PERSON]М.» (а.с.19), позивач є учасником війни і відповідно має пільги на безоплатний проїзд в маршрутному таксі. Порушення прав позивачки як споживача належним чином підтверджені зібраними у справі доказами, показаннями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка вказала, що була очевидцем подій 28.11.2006 року, та підтвердила той факт, що [PERSON] сівши на маршрутне таксі № 29 пред»явила водію посвідчення учасника війни, на що він бурно відреагував, в грубій формі відповів, що він не буде її везти, висадить з автобуса. На такі дії відповідача не вплинуло зауваження працівника правоохоронних органів, оскільки він і надалі грубо поводився з позивачкою, намагався її виштовхати з маршрутки, не зупинив на вул. Дорошенка, де їй потрібно було вийти, а повіз далі. Оскільки свідок неодноразово стикалася з такою ситуацією, то не відмовила [PERSON] надати номер контактного телефону та у випадку необхідності посвідчити обставини, очевидцем яких вона була. Після інциденту позивач телефонувала до свідка та повідомляла, що погано себе почуває, оскільки перенервувала та перенесла гіпертонічний криз. Як вбачається з довідки ВАТ «Фіакр» (а.с.15) відповідач у трудових відносинах з товариством не перебуває, відтак відповідальність за свої неправомірні дії несе особисто. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. З»ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач своїми неправомірними діями та грубою поведінкою очевидно завдав душевного болю, хвилювання та нервування позивачу, яка є людиною старшого віку, внаслідок чого [PERSON] перенесла гіпертонічну кризу. Суд надає віри пояснення позивача про те, що вона не зверталася до лікаря, оскільки сама надала собі медичну допомогу, маючи медичну освіту, що стверджується письмовими доказами (а.с.67-68). При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п.п. 3, 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на вище наведене, суд вважає за необхідне захистити права позивача в судовому порядку, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн., виходячи з віку позивача, характеру та обсягу її страждань, стану здоров»я, зусиль необхідних для відновлення попереднього стану.

Outcome: partial