Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-05 00:00:00

01.06.2010 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.08.2002 року, актовий запис в відділі реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції №203. Даний шлюб перший. Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем і буде проживати після розірвання шлюбу. Сімейне життя з відповідачем не склалося з причини непорозуміння один одного, шлюбні відносини припинилися. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем, судові витрати при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу віднести на рахунок відповідача. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову посилаючись на те, що спору про розподіл спільного майна не має, видатки, пов'язані з отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС просить покласти на відповідача, сплачені нею державне мито при подачі позовної заяви та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи просить з відповідача на її користь не стягувати. Відповідач жодного разу у судове засідання на з'явився, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, і зворотне поштове повідомлення, які наявні в матеріалах справи. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 02 серпня 2002 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції, актовий запис №203, що у позивача даний шлюб перший, а у відповідача - третій. Згідно пояснень, які надані позивачем у судовому засіданні, судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, сторони мешкають окремо одне від одного, спільне господарство не ведуть, спору про розподіл сумісно нажитого у шлюбі майна, а також про місце проживання дитини між нею та відповідачем не має. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім'єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Витрати по оплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає можливим покласти на відповідача, а позивача від вказаних витрат - звільнити. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а також (судовий збір) державне мито, який остання просила на її користь з відповідача не стягувати, про що надала відповідну заяву, тому суд вирішує це питання в порядку ст. 11 ЦПК України.

Outcome: approved