Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду 31 травня 2010 року з позовом, в якому просить суд визнати дії управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області щодо невиплати надбавки 30 % мінімальної пенсії незаконними та зобов»язати Управління Пенсійного Фонду України у Лозівському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплатити на його користь недоплачену як дитині війни щомісячну державну допомогу за період з 01.01.2006 року до 31.12.2009 року. В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить задовольнити позов. Відповідач в письмовій заяві до суду, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що органи Пенсійного фонду мають використовувати кошти тільки на виплати, вичерпаний перелік яких визначений діючим законодавством, до яких виплати підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ не відносяться. Вказав, що мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у випадку підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ застосовуватися не може. Також надав суду довідку про фактично виплачені позивачу суми щомісячного підвищення до пенсії згідно Закону № 2195-ІУ /у 2006 році: з 01 січня по 31 грудня - у розмірі 0,00 грн.; у 2007 році: з 01 січня по 31 грудня - у розмірі 0,00 грн.; у 2008 році: з 01 січня по 31 березня - у розмірі 47.00 грн., з 01 квітня по 30 червня - у розмірі 48.10 грн., з 01 липня по 30 вересня - у розмірі 48.20 грн.. з 01 жовтня по 31 грудня - у розмірі 49,80 грн., у 2009 році: з 01 січня по 31 грудня -у розмірі 49,80 грн.. Також, відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, оскільки відповідач діяв лише в межах чинного законодавства та не мав правових підстав для нарахування щомісячної державної допомоги, так як такі нарахування не входять до функцій Пенсійного Фонду України. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про місце, день і час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наведені доводи сторін та перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов іаким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. іідповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІУ дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове тримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 0 % мінімальної пенсії за віком. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] народився 12 лютого 1939 року і в розумінні т. 1 Закону № 2195-ІУ набув статусу «Дитина війни», що відповідно до ст. 6 цього ж Закону адає йому право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі ЗО о від мінімальної пенсії за віком. Виходячи з того, що позивач є дитиною війни в розумінні акону України «Про соціальний захист дітей війни», суд вважає, що на нього повністю озповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про оціальний захист дітей війни», у тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної енсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону. Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення ержавних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Іержавного бюджету України. Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у іістах затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2, правління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в овному обсязі фінансування та виплату пенсій безпосередньо призначає (здійснює) і виплачує енсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, отже, є відповідачем у справах що здійснення перерахунку підвищення до пенсій за позовами ветеранів війни, жертв ацистських переслідувань. Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію татті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік. ^аконом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" ід 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Іержавний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, ередбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році іпроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, взначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради країни з питань бюджету. Іроте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей ійни" запроваджені не були. Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення мін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року еконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року. Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав араховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було винено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Виходячи із наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, гі стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року іяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу юмісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст. 6 Закону України «Про щіальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року жону України «Про Державний бюджет на 2006 рік». госовно позовних вимог щодо здійснення позивачу підвищення до пенсії за 2007 рік, суд іажає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено і встановлено, що підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-У втратило чинність 09 липня 2007 року. Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Лозівському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати. Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне. Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України» і дійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в становленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про агальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок енсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем іроживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем іроживання [PERSON] - є Управління Пенсійного фонду України в Лозівському айоні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до повноважень Управління Пенсійного юнду України в Лозівському районі відноситься нарахування у розмірі, встановленому аконодавством, та виплата підвищення до пенсії позивачу, а суд не повноважний визначати онкретний розмір підвищення до пенсії позивача у грошовому вимірі, суд не може перебирати а себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані акі повноваження. Суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо не визначеності на законодавчому )івні питання відносно органу, на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до іенсії особам, які мають статус дитини війни. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що обов'язок по нарахуванню та іиплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист гітей війни» покладено на Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі, за іісцем проживання позивача. вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача виплачувати в 2008 році щомісячну іадбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком суд вважає частково »грунтованими. іа даними довідки управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської юласті позивачу у 2008 році було виплачено підвищення до пенсії як «Дитині війни» в наступних розмірах: з січня по березень - по 47,00 грн., з квітня по червень - по 48,10 грн., з мпня по вересень - по 48,20 грн., з жовтня по грудень - по 49,80 грн. на місяць, відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про інєсєння змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону № 2195-1V викладено і наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про :татус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного щічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується шість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного »вічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх гоціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп\\2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону ^країни «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих Іктів України». Рішення Конституційного суду є обов'язковим для виконання на території України, остаточним не може бути оскарженим, і таким, що має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії ноложень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі юложення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З огляду на зазначені норми законодавства, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Іакону № 2195-1V в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.4І розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою цих законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня по 21 травня 2008 року задоволенню не підлягають. Між тим, з 22 травня 2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону № 2195-1V в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10- рп\\2008 року норма пп..41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратила чинність та не підлягала застосуванню. Тому відповідач з 22 травня по 31 грудня 2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону № 2195-1V, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача виплачувати в 2009 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком суд вважає обґрунтованими. За даними довідки управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області позивачу у 2009 році було виплачено підвищення до пенсії як «Дитині війни» в розмірі по 49,80 грн. на місяць. Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» дія статті 6 Закону № 2195-1V не була зупинена і, відповідно, у 2009 році продовжує діяти норма, згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлений ^ в розмірах, що діяли у грудні 2008 року - тобто 498 гривень. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Доводи відповідача щодо застосування положень статті 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, суд вважає необгрунтованими, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії права на соціальний захист, права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону № 2195-1V. Також не впливають на висновок суду доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом № 2195-ІУ доплат до пенсії і не можуть бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки 4 реалізація позивачем права на підвищення пенсії, яке базується на Законі України, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань. Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 цього положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону № 2195-ІУ покладено на управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області, за місцем проживання позивача. Згідно вимог ст. 6 Закону № 2195-ІУ відповідач повинен нарахувати позивачу підвищення до іенсії у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, а при виплаті такого нарахування врахувати же виплачену суму та провести виплату недоплаченої суми підвищення до пенсії Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. 1а підставі викладеного та

Outcome: partial