Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-10 00:00:00

В вересні 2009 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та відсотки за прострочення грошового зобов'язання, оскільки 06 січня 2008 року відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 1 000 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] була надана розписка. В термін зазначений в розписці, тобто до 30 травня 2009р. відповідач зобов'язання не виконав. Суму боргу, зазначену в розписці, повернути відмовляється. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання, у зв'язку з чим позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника. Позивач в судовому зсіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак належним чином відповідно до ст.. 74 ЦК України був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 06 січня 2008р. отримав позику від [PERSON] в розмірі одної тисячі доларів та зобов'язується повернути вказану суму коштів не пізніше 30 травня 2009р. Також судом оглянута розписка за якою відповідач зобов'язується повернути згадану суму в строк до 30.05.2009 року, яка була написана власноруч відповідачем 06.01.2008р. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач надав позивачеві розписку та договір займу. Судом оглянутий оригінал розписки, який є письмовою формою правочину. Отже, відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідач свої обов'язки боржника з повернення грошей у власність кредитора не виконав, оскільки займані гроші не повернув. Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 525 ЦК України одночасна відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ч. 1 ст. 611 ЦК України). Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином свого обов'язку боржника и кредитор має право на вимогу коштів в будь який момент, оскільки відповідно до ч.3 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визнані родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядок , що встановлений договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.І ст.1048 ЦК України). З наведеного суд визнає право на вимогу позичальника на повернення суми коштів та процентів за договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що встановлено ст.. 15 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути б визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі та інші способи, що встановлені договором або законом. На думку суду в даному випадку належить захистити порушені права позивача шляхом задоволення позовних вимог. Станом на 11.06.2010 року згідно довідки Одеського міського відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк»від 11 червня 2009 року за № 10/1506 офіційний курс гривні до валюти становив: 100 доларів США до гривні становив 791.69 грн. Тому, в рахунок боргу за неналежне виконання зобов'язання на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 7 910.69 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми за прострочення зобов'язання підлягає задоволенню на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 84 ЦПК України суд присуджує стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок витрат на правову допомогу в розмірі 350 гривень, вимога підтверджена квитанцією № 2132 від 20.08.2009р. Одеської обласної колегії адвокатів. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач підтвердив понесені судові витрати квитанціями №31 відділення № 85 смт. Іванівка, вул. Леніна, № 72, МФО 328284, АКБ «ІМЕКСБАНК» м. Одеса, поточний рахунок 31219259700200 від 21.09.2009 року, призначення платежу: сплату інформаційно- технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., і № 30 від 21.09.2009 року сплату судового збору в розмірі 76.83 грн. Отже задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповілача судових витрат на користь позивача в сумі 106,83 грн., оскільки відповідно до п.6 ч.І ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Сума судових витрат підлягає стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 106,83 грн. Обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10. 60 ЦПК України. З наведеного, суд дійшов до висновку, що позовна заява про стягнення боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved