Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Новосавицьке» про стягнення боргу. Свої позовні вимоги підтверджує тим, що між позивачем та директором ТОВ «Новосавицьке» 03.08.2009 року в письмової формі був складений договір позики, згідно з яким позивач передав у власність ТОВ «Новосавицьке» в особі директора [PERSON] зерно 14,5 тон по ціні 820 грн. за тону, а відповідач зобов'язувалася повернути суму грошових коштів до 25.08.2009 року. Відповідач кошти у добровільному порядку не повернув. Позивач постійно звертався до відповідача, про повернення боргу, але він і не збирався повернути запозичені кошти і по теперішній час відповідач одержану позику не повернув. Тому позивач змушений звернутися до Великомихайлівського районного суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги змінив зазначивши, що представник відповідача повернув борг в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000 грн., яка полягає у душевному болю та стражданнях, яких зазнає позивач та його родина. Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнав. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином договір позики між сторонами є укладеним, так як згідно розписки відповідач вказане зерно пшениці отримав. Та у відповідності до ч. 2 ст. 1047 Цивільного Кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем написана розписка, яка посвідчує передання відповідачу позикодавцем зерна. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, якою передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що представник відповідача до закінчення розгляду справи повернув борг, суд не вбачає підстав розгляду позовних вимог щодо стягнення боргу. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок не повернення боргу, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди. Враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, а також глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу не повернення боргу, що призвело до пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 (дві тисячі) грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 20000 (двадцяти тисяч) грн., в порядку відшкодування модальної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди суд не може, оскільки ці ствердження не ґрунтуються на законі. Згідно п. 6 ст. 154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, на підставі чого суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті згідно ухвали Великомихайлівського районного суду від 14.04.2010 року. На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial