Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-08 00:00:00

22 липня 2010 року прокурор в інтересах [PERSON] звернувся із зазначеним позовом до суду, в якому вказав, що позивач має статус дитини війни, а тому відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-IV від 18 листопада 2004 року (далі - Закон №2195-IV) має право на підвищення розміру пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Проте Управлінням ПФУ така надбавка до пенсії не нараховувалась та не виплачувалась у повному обсязі. Прокурор зазначив, що бездіяльність Управління ПФУ щодо нездійснення перерахунку та невиплати [PERSON] у повному обсязі надбавки до пенсії згідно Закону №2195-IV є неправомірною та такою, що суперечить Конституції України та Законам України. Прохав зобов'язати відповідача - Управління ПФУ здійснити позивачу перерахунок та виплату надбавки до пенсії за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року. Прокурор та позивач [PERSON] письмово повідомили судові про підтримання пред'явленого позову (ас. 16.22). Відповідач подав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те. що призначення та виплата позивачу надбавки до пенсії, як дитині війни, за 2008 рік здійснювалась в повному обсязі згідно з вимогами чинного законодавства. Крім того, відповідач послався на наявність судового рішення, за яким аналогічні вимоги [PERSON], які стосуються 2009 року, вже були розглянуті (а.с. 17-19). Особи, які повинні брати участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (ас. 14,15,21), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.16,17,21). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Статтею 6 даного Закону передбачено, що доплата до пенсії нараховується у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в Управлінні ПФУ та має правовий статус дитини війни, що надає йому права на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом №2195-IV (а.с.5,6,20). Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VІ текст ст.6 Закону №2195-ІV було змінено та встановлено, зокрема у частині першій, що дітям війни (крім тих. на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомога, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційними пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», що призупиняли дію ст.6 Закону №2195-ІV. З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплачував щомісячно позивачу [PERSON], як дитині війни, підвищення до пенсії з 01 січня 2008 року - 47 грн.. з 01 квітня 2008 року по 22 травня 2008 року - 48 грн. 10 коп.. а починаючи з 22 травня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 в розмірі 48 грн. 10 коп., з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року-48 грн. 20 коп. (а.с.20). Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» є підзаконним нормативним актом і не повинна застосовуватись відповідачем, як така що суперечить Закону №2195-ІV. який має вищу юридичну силу. Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, був встановлений відповідно: з 01 січня 2008 року - 470 грн., з 01 квітня 2008 року - 481 грн., з 01 липня 2008 року - 482 грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про проявлення відповідачем бездіяльності щодо невиконання повною мірою законодавчо визначеного обов'язку здійснити за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року перерахунок надбавки до пенсії позивачу та виплатити йому пенсію у розмірі, встановленому ст.6 Закону №2195-ІV. Доводи відповідача, викладені у запереченнях проти позову, не можуть бути прийняті до уваги та слугувати підставою для відмови в задоволенні у повному обсязі вимог позивача, оскільки особливий статус «дітей війни» та обумовлені цим Законом державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.З Закону №2195-ІV). Відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його бездіяльності, також як і не наведено підстав не застосування у виниклих правовідносинах належним чином положень ст.7 Закону №2195-ІУ, якою визначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Що стосується доводів відповідача про те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-ІV), застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни» відповідно до ст.6 Закону №2195-ІV, то вони є безпідставними. Положення ч.З ст.28 Закону №1058-ІV не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 09 серпня 2010 року дана цивільна справа в частині вимог [PERSON] про визнання неправомірною бездіяльність Управління ПФУ щодо невиконання законодавчо визначеного обов'язку здійснити за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі, встановленому ст.6 Закону №2195-ІV, провадженням закрита на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки йому, як дитині війни, відповідачем за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року частково нараховане та виплачене підвищення до пенсії. На підставі викладеного,

Outcome: partial