Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-31 00:00:00

В листопаді 2009 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та просила суд стягнути з відповідача 169 грн. 56 коп. майнової шкоди, 5000 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивачки 169 грн. 59 коп. у відшкодування майнової шкоди, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, 59 грн. 50 коп. у відшкодування судового збору та 15 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 744 грн. 06 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення, посилаючись на однобічність судового розгляду справи, що полягала в наданні судом необ'єктивної правової оцінки показанням свідків [PERSON] та [PERSON] та безпідставному зменшенні суми морального відшкодування. Крім того, [PERSON] не погоджується з відмовою суду в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн,, оскільки в матеріалах справи мається достатньо належних доказів на підтвердження надання їй юридичної допомоги [PERSON] Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2009 року о 15.30 год. в дворі будинку № 53 по вул. Комсомольській, відповідач, керуючи автомобілем [PERSON], р.н. [NUMBER], здійснив наїзд на [PERSON], внаслідок чого позивачці було завдано тілесні ушкодження у вигляді: забиття правого стегна, гематом м'яких тканин правого стегна, забиття правої гомілки, забиття м'яких тканин правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.10.2009 року [PERSON] визнано винним в порушенні вимог п.п. 2.10, 10.9 Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4,124 КУпАП а.с.6). Оскільки вина [PERSON] у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, є доведеною та враховуючи визнання позову відповідачем в цій частині, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачці на підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 169 грн. 56 коп. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що згідно акту судово-медичного дослідження № 1543 від 10.08.2010 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка зазнала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров"я, та врахував те, що попри наявність вини відповідача у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди, його подальші дії, а саме термінова доставка позивачки до травмпункту, оплата вартості надання першої медичної допомоги, спілкування в телефонному режимі, пропозиції щодо відшкодування витрат на лікування, свідчать про намір [PERSON] добровільно відшкодувати завдану шкоду, у зв'язку з чим, висновок суду щодо визначення розміру моральної шкоди, заподіяної позивачці, в сумі 500 грн. є правомірним та обґрунтованим. Проте, висновок суду в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу є помилковим, виходячи з наступного. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витратами на правову допомогу є витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 18.01.2010 року був допущений судом до участі у справі в якості представника позивачки [PERSON], зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець (а.с. 32), має повну вищу освіту за спеціальністю „Правознавство" та кваліфікацію юриста (зворот а.с. 32), а відтак, є фахівцем в галузі права та на підставі ст. 56 ЦПК України, вправі надавати правову допомогу. Позивачка [PERSON] 18 березня 2010 року перерахувала на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн. з зазначенням призначення платежу „за послуги [PERSON]П.", що підтверджується оригіналом платіжного документа-квитанцією ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" № 22 від 18.03.2010 року (а.с. 33). Враховуючи наведене, посилання суду першої інстанції на відсутність належних доказів на підтвердження домовленості між позивачкою та її представником про надання їй правової допомоги та розрахунку її вартості не ґрунтується на жодній нормі матеріального або процесуального закону та є безпідставним, з огляду на положення ст.ст. 56,84 ЦПК України та наявність в матеріалах справи достатньої кількості належних доказів на підтвердження надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] Відповідно до ст. ст. 82, 88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведених положень процесуального закону та виходячи з того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково на суму 669,56 грн., що від ціни позову, визначеної позивачем в сумі 6 169 грн. 56 коп., складає 13 %, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2010 року в частині відмови в стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення на користь [PERSON] з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 130 грн. (1000X13%) витрат на правову допомогу.

Outcome: partial