Jurisdiction: civil
Date: 2010-08-08 00:00:00

к. V 09 серпня 2010 року позивач звернувся з позовом до ПП «Кіранд» про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки у виплаті заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивував тим, що йому не було вчасно видано трудову книжку, тому вважає, що потрібно змінити дату звільнення та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідача до суду не зявився, надіслав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом № КРД/ПР-00180 [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду менеджера зі збуту. 01.03.2010 року позивачем була надана заява про звільнення за згодою сторін з 01.03.2010 року. (а.с. 23). Згідно вищезазначеної заяви, був виданий наказ № КРД/У-00130, що підтверджується копією трудової книжки.( а. с. 3). Позивач заробітну плату отримував по зарплатній картці через ПАТ «СЕБ Банк», відповідно до виписки із руху коштів по особовому рахунку клієнта банку, останні зарахування заробітної плати на картрахунок працівника ПП «Кіранд» відбулися 19.04.2010 року. (а.с. 8). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна заробітна плата позивача складає 32 грн. 67 коп. (а.с. 5). На 19.04.2010 року, відповідач прострочив виплату позивачеві належної йому заробітної плати за 35 днів, отже розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить 1143 грн. 45 коп. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено відсутність його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується позовних вимог про зміну дати звільнення з роботи та стягнення компенсації за вимушений прогул, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до положень частини 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так як позивачем не наведено жодної причини для визнання формулювання причини звільнення незаконним, а також враховуючи, що позивач був звільнений саме з 01.03.2010 року, як і зазначав у своїй заяві, підстав для зміни дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має.

Outcome: partial