Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Рівненської філії ПАТ Західінкомбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 13 серпня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № ДД-4814-6. Відповідно до якого відповідач прийняв від позивача суму вкладу в розмірі 10000 грн. на строк шість місяців, тобто до 13 лютого 2010 року, з зобов'язанням повернути цю суму та проценти на неї з розрахунку 18 % річних. 15 лютого 2010 року [PERSON] письмово звернулась до банку з вимогою повернути належну їй грошову суму, на що вона отримала відмову. Просить суд, стягнути з відповідача 10000 грн. на її користь згідно договору банківського вкладу. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечив проти стягнення суми вкладу. Додатково пояснив, що банк не повернув вклад [PERSON] А, оскільки на кореспондентському рахунку банку наразі відсутні кошти, що тимчасово блокує можливість виплати коштів. Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків рішенням від 11 листопада 2009 року за № 669 ухвалила Програму фінансового оздоровлення ПАТ «Західінкомбанк», якою передбачено відновлення платоспроможності та ліквідності банку, а також вихід банку на прибуткову діяльність в першому кварталі 2010 року. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади від юридичних та фізичних осіб. Судом встановлено, що 13 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено банківського вкладу № ДД-4814-6. Відповідно до якого відповідач прийняв від позивача суму вкладу в розмірі 10000 грн. на строк 6 місяців, тобто до 13 лютого 2010 року, з зобов'язанням повернути цю суму та проценти на неї з розрахунку 18 % річних. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні платіжним дорученням № 118 від 13 серпня 2009 року, з якого вбачається, що [PERSON] на вкладний рахунок Рівненської філії КБ «Західінкомбанк» ТзОВ перерахувала кошти в розмірі - 10000 грн. (а.с.5) Відповідно до п. 1,10 договору суму вкладу банк зобов'язаний повернути 13 лютого 2010 року ( а.с.4). Таким чином, строк дії договору завершився 13 лютого 2010 року, однак вклад [PERSON] не був повернутий. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON] вона 15 лютого 2010 року письмово звернулась до РФ ПАТ «Західінкомбанк», з проханням повернути її вклад, оскільки строк дії договору завершено ( а.с. 6). Однак на звернення позивача їй було відмовлено. На момент звернення позивача до суду, сума боргу відповідача перед позивачем по договору банківського вкладу № ДД-4814-6 від 13 серпня 2009 року складає 10000 гри., що стверджується випискою по рахункам № 26304004814004,0, 26386004814000,0 за період 13 серпня 2009 року по 29 квітня 2010 року клієнта [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння ; зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором. В судовому засіданні було встановлено, що дія договору між позивачем та відповідачем закінчилась 13 лютого 2010 року, що підтверджується п. 1,10 договору. Однак, банком не виконано своїх зобов'язань по поверненню вкладу. Таким чином, відмова повернути позивачу належний йому вклад є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. Відповідно до п. 2 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" до відносин, які регулюються Законом України „Про захист прав споживачів" належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Верховний суд України в узагальненні практики вирішення судами спорів, що виникають із договорів про надання громадянам фінансово - кредитних послуг недержавними структурами підприємницької діяльності" від 01 грудня 1997 року також звертає увагу на те, що правовідносини в справах за позовами громадян до комерційних банків про стягнення внесених сум та нарахованих дивідендів регулюються загальними нормами зобов'язального права, відповідними актами, що регулюють діяльність кожної з цих структур, укладеними договорами про надання послуг і при вирішенні таких справ слід враховувати положення вищевказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року „ Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів". Тому, враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON], є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Що стосується посилання представника відповідача з метою обгрунтування неможливості виконання грошових зобов'язань на те, що на кореспондентському рахунку банку наразі відсутні кошти, що тимчасово блокує можливість виплати коштів вкладникам, термін дії договорів яких закінчився, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.75,85 Закону України „ Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року № 2121-Ш Національний банк України зобов'язаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платежу спроможності банку та накласти мораторій на задоволення вимог кредиторів. Але, відповідно до ст. 2 Закону України „ Про банки та банківську діяльність" від 07.12.2000 року №2121-111 у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні Вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами та їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо податків та зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Відповідно до ст.85 Закону України „Про банки і банківську діяльність" N 2121-Ш, 07.12.2000 року з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, Національний банк України має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади щодо Його майнових зобов'язань. Тому дані посилання представника відповідача суд вважає безпідставними і не може взяти їх до уваги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту прав позивача шляхом стягнення на користь позивача суми грошових коштів в розмірі 10000 грн., які перебувають на депозиті у ПАТ „Західінкомбанк". За статтею 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення було звільнено від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, вони стягується з відповідача. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому з ПАТ „Західінкомбанк" належить стягнути судовий збір у сумі 100 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved