Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ЗАТ „Костопільська фабрика „Мрія про зобовязання надати грошовий розрахунок при звільненні та повернути трудову книжку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Встановлено, що позивач працював у відповідача з 1 березня 2007 року до 03.12.2009 року охоронцем. Відповідно до наказу №4 від 26.11.2009 року по ЗАТ «Костопільська фабрика «Мрія» позивача звільнено з посади охоронця за власним бажанням (ст38 КЗпП України) з 3 грудня 2009 року на підставі його заяви від 16.11.2009 року. Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, в порушення вказаних вимог законодавства відповідачем трудова книжка не була видана позивачу і не проведений розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які це потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. 26.11.2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей про заробітну плату. Відповідачем не надано доказів того, що звернення позивача було розглянуте та вирішене у встановлений діючим законодавством строк. Посилання відповідача в запереченнях проти позову на те, що позивач жодного разу не з'являвся на запрошення в телефонному режимі для видачі трудової книжки та надання відповіді на його заяву від 26.11.2009 року, суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що позивач не був належним чином повідомлений про таку необхідність. Відповідно до ст.103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був належним чином та в передбачені законодавством строки повідомлений про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення. Посилання відповідача на тимчасове припинення господарської діяльності як на підставу невиплати заробітної плати працівникам, суд до уваги не приймає оскільки чинне законодавство не передбачає підставою припинення трудових відносин з працівниками та невиплату заробітної плати за виконану роботу тимчасове припинення господарської діяльності підприємства. Крім того, оскільки позивач працював у відповідача охоронцем, то його трудові обов'язки безпосередньо не залежали від функціонування та господарської діяльності підприємства. З листа відповідача №16 від 18.11.2009 року вбачається, що він визнає наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем та зобовязується виплатити її пізніше. Подану відповідачем платіжну відомість №78 від 28.08.2009 року, суд не бере до уваги як доказ сплати заборгованості по заробітній платі, оскільки нею охоплений період з 01.10.2007 року по 30.04.2009 року, а позовні вимоги охоплюють період з 01.05.2009 року по 03.12.2009 року. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Беручи до уваги вищесказане та за аналогією зі ст.614 ЦК України, згідно з якою відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, суд вважає, що відповідачем не надані докази відсутності його вини у порушенні вказаних вище вимог законодавства України щодо виконання умов трудового договору. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про повернення йому трудової книжки та проведення грошового розрахунку при звільненні, в тому числі заборгованих сум за період роботи з 1 травня 2009 року по 3 грудня 2009 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved