Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

У квітні 2009 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: визнати пп.4.1-4.6 Розділу 4 «Резервування коштів» кредитного договору №DNROGA00000416 від 08 травня 2008 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь безпідставно одержані кошти у розмірі 2029,38 доларів США (по курсу НБУ на 16.04.2009 р. 1 дол. США 7,70 грн. становить 15626,23 грн.), 3% річних за безпідставне користування чужими коштами у розмірі 48,87 доларів США (що по курсу НБУ на 16.04.2009 р. 1 дол. США - 7.70 грн. становить 376,30 грн.), а також витрати на сплату державного мита у розмірі - 21,88 доларів США (що по курсу НБУ на 16.04.2009 року 1 долар США 7,7 грн. становить 168,48 грн.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: Позивач звернувся до ПАТ КБ "'ПриватБанк" з метою отримання кредиту та 08.05.2008р. між сторонами був укладений кредитний договір №DNROGA00000416. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.8 п.п.8.1 кредитного договору, відповідач зобов'язався надати позивачеві кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 68884 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі у розмірі 60 тис.доларів США, 1800 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 344 доларів США страхування майна, 300 доларів США особистого страхування, а також у розмірі 6440 доларів США на сплату страхових платежів та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Відповідачем виконано умови договору у відповідності до його умов та надано кредитні кошти позивачеві. При підписанні договору, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши особисто кредитний договір, додаток №2 до спірного кредитного договору, в якому також є відомості відносно резервування ресурсів, що підтверджує факт ознайомлення та прийняття умов. Перед підписанням умов договору, позивач був ознайомлений з реальною вартістю кредиту яка відображена у відомостях про "загальну вартість кредиту" та особисто підписана ним, що і спростовує його твердження відносно не повідомлення його про існування у договору 4,08%, тобто "резервування". Надаючи грошові кошти позивачеві, відповідачем було задоволено його потреби, тобто йому було надано в користування грошові кошти, передбачивши зобов'язання та умови сплати винагороди за резервування ресурсів згідно п.4 договору. Розмір сплати на користь відповідача винагороди за резервування зазначено у п.8.1 договору, позивач зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки та винагороду в визначений строк. Вказані зобов'язання позичальника, сплатити банку відсотки за користування кредитними коштами, вказує, що договір кредитування є в усіх випадках оплатим. Розмір відсотків, порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від групи кредитного ризику, рівня забезпечення, строку користування кредитом, облікової ставки та інших факторів. Пунктом 4 "Резервування ресурсів" в договору було закладено ще спочатку, тобто позивач, до підписання як кредитного договору так і додатків до нього, в якому наглядно зазначені суми, які підлягають сплаті за резервування, мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) та у разі незгоди з запропонованими умовами не погодитися, та навіть відмовитися від укладення такої угоди, але ж на той час, на час підписання договору, позивача напевно турбувало лише отримання кредитних коштів, та на той час позивача влаштовували умови зазначеного вище договору. Резервування, це плата за надане позичальникові право користуватися кредитними коштами в обумовленому договором розмірі за фактичний термін користування зарезервованими ресурсами. Тобто, при наданні кредиту позивачеві було повідомлено реальну ставку за договором - 19,08%, яка складається із 15% річних за користування кредитом та 4,08% річних за резервування, що і зазначено як в додатку до договору "графіку погашення кредиту", який зручний для розуміння клієнта і в якому позичальник орієнтується не тільки на платіж, але і на реальну ставку за договором, так і у відомостях про "загальну вартість кредиту" та взагалі передбачено і затверджено технологію надання кредитів наказом який відповідає умовам чинного законодавства (Наказ №СГІ-2008-18 від 14.01.2008р.). Плата за резервування нараховується щомісячно на залишок заборгованості за договором згідно графіку погашення, та плата за резервування - це частина відсоткової ставки, яка сплачується позичальником щомісячно, що саме і зазначено в п.п.4 та 8.1 кредитного договору. Посилання позивача на ст.215 ЦК України є безпідставними, так як при укладанні договору, банком було дотримано вимоги ст.203 ЦК України. Зупинивши свій вибір на відповідачеві, позивач погодився на умови надання кредиту як такі, що його влаштовували. З моменту його укладення, позивач виконував всі його умови, таким чином, прийняв на себе всі зобов'язання та виконував їх. Позивачеві надано кредит, за реальною ставкою 19,08 % річних, саме за ставкою яка діяла станом на 08.05.2008р., у відповідача відсутні підстави для зменшення ставки та норми банківського законодавства, зокрема Закону "Про банки і банківську діяльність", забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Таким чином, суд вважає можливим у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed