Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-28 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити та визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя 8 куб.м. дошки, житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по вул. Франка, 39 в с. Великий Ключів, Коломийського району; визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, що в с. Великий Ключів по вул. І.Франка, 39, Коломийського району, на 4 куб.м. дошки на суму 3200 грн. та зобовязати відповідача повернути їй дані кошти; провести реальний розподіл жилого будинку № 39 по вул. І.Франка в с. Великий Ключів, Коломийського району виділивши їй в натурі ? частину даного будинку і поділити між ними 2300 доларів США по відповідному курсу та стягнути з відповідача в її користь судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що житловий будинок № 39 по вул. І.Франка в с. Великий Ключів, Коломийського району він набув на підставі договору дарування 18.01.2008 року; 8 куб.м. дошки купила його мати, а грошей в сумі 7000 доларів США у них не було. Представники позивачки позовні вимоги підтримали та просять позов задоволити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. 18 січня 2008 року відповідач на підставі договору дарування придбав житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями № 39 по вул. І.Франка в с. Великий Ключів, Коломийського району. Позивачка стверджує, що [PERSON] заплатив 7000 доларів США за вказаний будинок і тому вважає даний будинок спільною сумісною власністю подружжя. Однак, позивачка не представила суду жодних письмових доказів того, що відповідач сплачував гроші в сумі 7000 доларів США за будинок та рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 грудня 2009 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку відмовлено. Також позивачка стверджує, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем вони купили 8 куб.м. дошки за ціною 800 грн. за 1 куб.м. на загальну суму 6400 грн. Жодних доказів того, що дошка придбана ними в шлюбі позивачка суду не представила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дошку купила мама відповідача та завезла додому до позивачки, так як вони мали намір будувати будинок. Однак, після того, як відповідач перейшов проживати до своїх батьків, то дошку вони забрали до себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дошку купила мати відповідача. На прохання відповідача її чоловік допомагав складати та обчищати дошку від кори. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за куплену дошку розраховувався відповідач. Також відповідач з їх будинку забрав гроші, але в якій сумі йому не відомо. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження пояснення позивачки про те, що відповідач забрав з будинку, де вони разом проживали, гроші в сумі 7000 доларів США, які були їх спільно сумісною власністю подружжя і які відповідач заробив в Російській Федерації. Згідно довідки ПАТ Укрсоцбанк № 04.6-45-05/85-158 від 23 червня 2010 року [PERSON] протягом 2006-2007 років отримав лише один переказ з Російської Федерації 16 грудня 2006 року на суму 2300,00 доларів США, що підтверджується копіями касових документів. Отже, позивачці належить 1150,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 9131,00 грн. як спільна сумісна власність подружжя. Отже, суд приходить до переконання, що обставини на які посилається позивачка не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому позов слід задоволити частково. На підставі ст.ст. 355, 364, 366 ЦК України, ст. 57 СК України та

Outcome: approved