Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

12.05.2010 року позивач звернулась до суду з позовом про проведення перерахунку виплати щорічної допомоги, як дитині війни, щомісячну державну соціальну гарантію у вигляді 30 % надбавки до пенсії, починаючи з 01.01.2006 року по 01.04.2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року вона має статус „дитина війни", а тому, у відповідності до вимог ст.6 даного Закону, має право на отримання соціальної пільги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком за період дії пільги з 01.01.2006 по 01.04.2010 року. Позивач вважає, що відповідач при відмові у виплаті належної їй до виплати соціальної надбавки до пенсії не врахував Рішення № 6-рп/2007 Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України, окремі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" з приводу зупинення дії норм Закону України „Про соціальний захист дітей війни". В обгрунтування своїх вимог, позивач посилається на ст.ст.8, 55, 56, 124 Конституції України, наголошуючи при цьому, що бездіяльність відповідача порушує її законні права та інтереси. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, просила суд проводити розі ляд справи у її відсутності. Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, крім того застосувати строк позовної давності у три роки та просили проводити розгляд справи у відсутності представника Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва, відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач народилась 10 жовтня 1935 року та має статус „дитина війни", а тому може користуватись соціальними пільгами, передбаченими Законом України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року (а.с.11-13). Згідно ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" (в редакції від 18.1 1.2004 року, який набрав чинності 01.01.2006 року) позивач має право на отримання державної соціальної підтримки у вигляді виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. У відповідності до ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було зупинено. Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конститу ційності) положень статей 29. 36 ч. 2, ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39. 41. 43. 44. 45, 46, ст. 71, ст. 98, ст. 101, ст. 103, ст. 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), в тому числі п.12 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік". Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107 VI до ст.6 Закону України ..Про соціальний захист дітей війни" було внесено зміни, відповідно до яких громадянам, які відносяться до категорії "діти війни" виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 % від прожиткового мінімуму для громадян, які втратили працездатність. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України та 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" пункт 41 розділу II, зазначеного Закону, яким внесено зміни до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", визнано неконституційними. У відповідності до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв"язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України, є остаточним і не може бути оскаржене. Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права та свободи гарантуються. У відповідності до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" позивач, маючи статус „дитина війни", володіє конституційним правом на соціальну пільгу в розмірі 30 % доплати до пенсії. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача в частині відмови в проведенні перерахунку розміру пенсії з урахуванням щомісячної соціальної пільги у вигляді 30 % надбавки до пенсії, є законними та обгрунтованими. Згідно аб.1 п.1 Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. На органи Пенсійного фонду України покладено обов'язки щодо: *призначення пенсій; *підготовки документів для її виплати; *забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Пунктом 1.1. Положення „Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах", затвердженого Постановою № 8-2 Правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року, передбачено, що управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно Головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсій. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті підвищень до пенсії, яка передбачена Законом України „Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України, а саме, на відповідача. При цьому, суд вважає необгрунтованими посилання представника відповідача на відсутність коштів для виплати підвищення до пенсії. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи той факт, що позивачем не надано у судовому засіданні доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок пенсії позивача у межах даного строку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 12 липня 2010 року - дату постановления рішення судом, з урахуванням проведених виплат. Крім того, судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може визначати правовідносини між сторонами на майбутнє, а тому суд залишає без задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача призначити їй щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" віл 18.11.2004 року. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, витрати, пов'язані із наданням правової допомоги за юридичні послуги у розмірі 300 грн.. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає частковому відшкодуванню з державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 51 грн. та підлягає стягненню з Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial