Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з 06 лютого 2007 року її було прийнято на роботу до ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод» учнем картонажника, а з 01.03.2007 року переведено на посаду комірника вказаного підприємства. Звільнена з роботи 17 лютого 2009 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату, в тому числі за період з 01 листопада 2008 року, та компенсацію за невикористану відпустку. Просила суд стягнути з відповідача на її користь не виплачену заробітну плату за період з 01 листопада 2008 року по день звільнення та компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 2050 грн. 05 коп., та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 3666 грн. 50 коп. Також просила суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй суму компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що неодноразово просила відповідача виплатити їй заробітну плату, але і на даний час відповідач з нею не розрахувався. Тому просила суд стягнути з відповідача на її користь 2050 грн. 05 коп. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 3666 грн. 50 коп., всього стягнути 5716 грн. 55 коп. та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй суму компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період з 01 листопада 2008 року по 17 лютого 2009 року з врахуванням компенсації за невикористану відпустку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково лише в частині виплати заробітної плати. Пояснив, що позивач в день звільнення не працювала, після того з вимогою про виплату заробітку до відповідача не зверталась. Тому вважає, що з боку відповідача затримки розрахунку допущено не було, підстави для стягнення з нього середнього заробітку відсутні. Компенсація втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати позивачу відповідачем і так нараховується. Тому не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача суми невиплаченої заробітної плати, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06 лютого 2007 року працювала учнем картонажника, а з 01 березня 2007 року - комірником ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод». Наказом від 17 лютого 2009 року №4 [PERSON] звільнено 17 лютого 2009 року з роботи за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, відповідачем в день звільнення розрахунок з позивачем проведено не було. На час розгляду справи судом загальна сума заборгованості ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод» перед [PERSON] по заробітній платі за період з 01 листопада 2008 року по 17 лютого 2009 року та невиплачена компенсація за невикористану відпустку становить 2050 грн. 05 коп., що підтверджується довідкою від 01.06.2009 року №98 (а.с.98) та оборотно-сальдовою відомістю по заробітній платі [PERSON] При цьому суд критично оцінює пояснення представника відповідача про те, що в день звільнення позивач не працювала і до цього часу вимогу про виплату заробітку ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод» не предявляла. Як встановлено судом і визнавалося сторонами в засіданні, трудову книжку позивач одержала у відповідача в день звільнення 17 лютого 2009 року. З наказом про звільнення вона також ознайомлена в день його винесення також 17 лютого 2009 року. Як вбачається з відмітки в наказі, в день звільнення позивач також приходила в бухгалтерію відповідача (а.с.20). Тому, хоча згідно табеля обліку робочого часу за лютий 2009 року по ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод» 17 лютого 2009 року у [PERSON] був вихідний, вона на підприємство зявилась та здійснювала необхідні дії для остаточного розрахунку з відповідачем: ознайомилась з наказом, отримала трудову книжку, підписувала обхідний листок, для чого зявилася в бухгалтерію. Пояснення представника відповідача про те, що позивач до підприємства з заявою про видачу їй заробітної плати не зверталась, а тому видати їй зарплату не було можливості, суперечать чинному законодавству. Пропрацювавши на ЗАТ «Полтавський гофрокартонний завод» у листопаді-грудні 2008 року та у січні-лютому 2009 року позивач набула право на одержання заробітної плати за відпрацьований період, а у відповідача виник обовязок заробітну плату працівнику виплатити. Виконання цього обовязку роботодавця закон не ставить в залежність від звернення працівника з письмовою заявою про виплату коштів. Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач навмисно не отримувала розрахункові кошти, щоб одержати більшу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Але в той же час відповідачем на адресу позивача не було направлено жодного листа з вимогою отримати кошти, нарахований позивачу заробіток не був депонований. Пояснення представник відповідача про те, що позивач не зверталась до відповідача після звільнення з вимогою про виплату заробітку, а відповідач був готовий їй виплатити належні кошти, спростовується довідкою від 01 червня 2009 року №98 про наявність заборгованості перед [PERSON] (а.с.7). Замість видачі довідки про розмір заборгованості відповідач ще 01 червня 2009 року міг виплатити позивачу розрахункові кошти. Також суд бере до уваги, що відповідачем позивачу нараховувались кошти компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням термінів їх виплати. Таким чином відповідач визнав наявність прострочення виплати заробітку позивачу. Оскільки з позивачем повного розрахунку відповідачем проведено не було, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 17 лютого 2008 року (день звільнення) по 25 червня 2010 року, тобто, 1 рік 4 місяці 9 робочих днів. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд бере до уваги довідку, надану відповідачем, та обраховує середній заробіток відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за наступним розрахунком: нарахована заробітна плата за останні два повні місяці роботи: 937,25 грн. (листопад 2008 року)+764,15 грн. (грудень 2008 року)=1701,40 грн.; середньомісячна заробітна плата складає 850 грн. 79 коп.; середньомісячна кількість робочих днів 19,5 дн. = (20 р.д. у листопаді + 19 р.д. у грудні)/2 міс.; середньоденна заробітна плата 43 грн. 63 коп. = (850,79 грн. сер.зарпл./19,5 дн. середньоміс. кільк. р.дн.). За весь період затримки розрахунку при звільненні сума середнього заробітку становить 14005 грн. 31 коп. Але, враховуючи, що сума заборгованої перед позивачем зарплати є значно меншою, позивач вважає достатньою для відновлення її права суму у розмірі 3666 грн. 50 коп., суд,

Outcome: approved