Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок порушення прав споживачів до ВАТ «Дизельний завод». В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що він є власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. На підставі генерального доручення від 13 грудня 2006 року він надав право користування та розпорядження керувати належним його автомобілем [PERSON]. Проживає [PERSON] в м. Кривому Розі по вул. Панкєєва і тому даний автомобіль за його згодою він ставив на стоянці, розташованої за адресою: вул. Панкєєва, 19А, м. Кривого Рогу, власником автостоянки є ВАТ «Дизельний завод». 31 грудня 2006 оку він поставив автомобіль на вищевказану стоянку і не брав його до 10 січня 2007 року. 10 січня 2007 року по телефону повідомили [PERSON], що в його автомобілі пожежа. Згідно акту про пожежу від 10 січня 2007 року причиною пожежі є підпал невстановленою особою через розбите скло правих задніх дверей автомобіля. Після цього випадку [PERSON] звернувся з пропозицією до керівництва автостоянки та ВАТ «Дизельний завод» і запропонував керівництву відшкодувати завданні збитки, на що йому було відмовлено. Також він звернувся до Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про порушення кримінальної справи за фактом підпалу. В даній ситуації [PERSON] був споживачем та керівництво ВАТ «Дизельний завод» грубо порушили його права споживача, внаслідок чого, йому як власнику автомобіля, була спричинена матеріальна шкода яка становить 118916,57 гривень. Крім того, своїми діями представники відповідача завдали йому моральну шкоду, яка виражалась у нервових стресах та переживаннях, та становить 15000,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на його користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 118916,57 гривень та моральну шкоду у сумі 15000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовних вимогах. Допитаний в судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] позовні вимоги не визнала та надала пояснення, що 28 грудня 2006 року [PERSON] приблизно о 20-50 годині, без дозволу чергового приймальника на автомобілі АУДІ А6, не предявивши автомобіль для огляду, заїхав та територію автостоянки, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Панкєєва 19 а, яка належить на праві власності ВАТ «Дизельний завод», чим допустив порушення правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, передбачених Постановою Кабінету Міністрів від 22 січня 1996 року № 115. 10 січня 2010 року невстановлена особа проникла на територію автостоянки та вчинив підпал вказаного автомобілю, після чого з місця злочину втікла. Прокуратурою Жовтневого району м. Кривого Рогу була винесена постанова від 5 лютого 2007 року про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та порушено кримінальну справу по факту підпалу автомобіля за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Представник позивача також пояснила, що зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, керується правилами, затвердженими Постановою Кабінетів Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115. Ці правила регламентують організацію та порядок надання послуг відносно зберігання транспортних засобів. Позивач порушив декілька пунктів вказаних правил, а саме не предявив черговому приймальнику документи, які встановлюють його особу та належність транспортного засобу, а також страховий полюс. Крім того не отримав пропуск, квитанцію та чек. Отримання квитанції від чергового вважається усним укладенням угоди на зберігання автомобіля, отож угода не відбулась та черговий приймальник не взяв на зберігання автомобіль. Також відповідач не предявив автомобіль на огляд черговому приймальнику, не вніс оплату, не отримав квитанцію та пропуск, оплата позивачем була проведена лише 10 січня 2007 року. В судовому засіданні третя особа, [PERSON], надав пояснення, що він керував автомобілем [NUMBER], на підставі генерального доручення від 13 грудня 2006 року. 31 грудня 2006 року він поставив автомобіль на стоянку, яка розташована у м. Кривому Розі по вул. Панкєєва 19 А, та належить ВАТ «Дизельний завод». Грошей в той час в нього не було, тому він домовився що заплатить за зберігання автомобіля пізніше, а оскільки потрапив у лікарню то заплатив лише 10 січня 2007 року. Договір на надання послуг та зберігання автомобіля не укладав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з 2001 року користується послугами стоянки, умови для зберігання транспортного засобу звичайні. Доступ до стоянки завжди вільний, після того як заїжджаєш на стоянку, піднімаємось на другий поверх, проводимо оплату, щомісячний договір на утримання транспортного засобу він теж не укладав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором стоянки, яка належить ВАТ «Дизельний завод». При зберіганні автомобілів вони користуються правилами, затвердженими Постановою Кабінетів Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115. Ці правила регламентують організацію та порядок надання послуг відносно зберігання транспортних засобів, якими вони користуються при наданні послуг. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Дизельний завод», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок порушення прав споживачів необхідно відмовити, за наступними підставами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобілю [NUMBER]. На підставі генерального доручення від 13 грудня 2006 року позивач надав право користування та розпорядження керувати належним йому автомобілем [PERSON]. Проживає [PERSON] в м. Кривому Розі по вул. Панкєєва і тому даний автомобіль за його згодою він ставив на стоянці, розташованої за адресою: вул. Панкєєва, 19А, м. Кривого Рогу, власником автостоянки є ВАТ «Дизельний завод». 31 грудня 2006 оку [PERSON] поставив автомобіль на вищевказану стоянку. 10 січня 2007 року він був повідомлений про пожежу, яка стала в його автомобілі. Згідно акту про пожежу від 10 січня 2007 року причиною пожежі є підпал невстановленою особою через розбите скло правих задніх дверей автомобіля. [PERSON] звернувся до Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про порушення кримінальної справи за фактом підпалу. Прокуратурою Жовтневого району м. Кривого Рогу була винесена постанова від 5 лютого 2007 року про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та порушено кримінальну справу по факту підпалу автомобіля за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Встановлено, що майнову шкоду автомобілю позивача спричинила невстановлена особа, внаслідок підпалу. Отже керівництво автостоянки не несе відповідальність за причинену шкоду позивачеві, оскільки майнова шкода спричинена внаслідок скоєння злочину невстановленою особою. Статтею 1177 ЦК України передбачено, що умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом та відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин. Крім того, посилання позивача [PERSON] на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки п. 7 ст. 1 вказаного закону передбачено, договір-усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умов, за яких реалізується продукція. Підтвердженням вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, чи іншим документами. Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2006 року третій особі [PERSON] квитанція на зберігання автомобіля не видавалась, а оплата була здійснена лише 10 січня 2007 року, тобто після пожежі автомобіля. Таким чином вимоги позивача, щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі є незаконними та безпідставними. Також в судовому засіданні вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди, завданої керівництвом ВАТ «Дизельний завод» також не знайшли свого підтвердження, оскільки третьою особою [PERSON], який керував вказаним автомобілем згідно генерального доручення від 13 грудня 2006 року, було суттєво порушені правила зберігання транспортних засобів на автостоянці. По-перше, п. 11 «Правил…» передбачено, що під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобовязаний передати черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб, а також страховий поліс, якщо транспортний засіб застрахований. По-друге, п. 12 «Правил…» передбачено, що під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальний вносить необхідні данні про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому, а володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. По-третє, п. 25 «Правил…» передбачено, що володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобовязаний, предявити транспортний засіб на огляд черговому приймальнику і після належного оформлення поставити його на місце зберігання, внести плату, одержати квитанцію або перепустку, що не було виконано [PERSON] Враховуюче вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed