Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-24 00:00:00

[PERSON], уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батьків та визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 51/100 частину домоволодіння №40 по вул.16 Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі після смерті матері - [PERSON], померлої 17 грудня 1999 року та на 16/100 частин зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батько - [PERSON], померлого 10 липня 1988 року, посилаючись на те, що після смерті батько позивачка фактично прийняла спадщину, однак до нотаріальної контори у встановлений законом строк для оформлення спадщини не звернулася, а після смерті матері своєчасно звернулася до нотаріальної контри для оформлення спадщини, однак, їй було відмовлено в оформлені спадщини, так як у спадковому домоволодінні не визначені частки померлих батьків, а тому вона вимушена була звернутися до суду з даними позовом. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідачка [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] згодна та просить задовольнити їх у повному обсязі, у задоволені позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Відповідачка [PERSON] з позовними вимогами не згодна, надала до суду зустрічний позовом, який у судовому засіданні доповнила та просить визнати заповіт недійсним, так як у заповіті в прізвищі матері була припущена помилка, а також просить визнати за нею та [PERSON] право власності домоволодіння №40 по вул.16 Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі у рівних частках на підставі ст.344 ЦК України. Представник [PERSON] зустрічний позов та доповнення до них підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, у задоволені позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками сторін по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження від 17 грудня 1960 року, від 22 квітня 1959 року, повторним свідоцтвом про народження від 29 березня 2002 року. Рішення Київського райсуду м.Одеси від 25 серпня 1970 року шлюб зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, а також розподілено майно. [PERSON] виділено на праві особистої власності із домоволодіння №40 по вул.16 Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі - кімнату 18,8 кв.м. і частина веренди 12,46 кв.м., [PERSON] - кімнати 10,56 кв.м., 10,40 кв.м., кухня 8,8 кв.м., частина веранди 1,8 кв.м. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи частка [PERSON] у вищезазначеному домоволодінні складає 49/100 частин, частка [PERSON] - 51/100. 11 червня 1988 року помер [PERSON] та після його смерті залишилася спадщина у вигляді 49/100 частин домоволодіння №40 по вул.16 Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі, яку в порядку спадкування за законом фактично прийняли його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках, тобто по 49/300 частин. 17 грудня 1999 року померла [PERSON] та після її смерті залишилася спадщина у вигляді 51/100 частини домоволодіння №40 по вул.16 Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі, яку остання заповідала своєї доньці - [PERSON] ( заповіт від 07 жовтня 1999 року). Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, крім того як вбачається зі ст.534 ЦК України кожний громадянин може залишити по заповіту все своє майно чи його частку одному або кілька фізичних осіб. Доводи [PERSON] про те, що вона, як інвалід 2 групи має право на обов'язкову частину, після смерті матері, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як відповідачка є інвалідом 2 групи з 01 листопада 2004 року, а [PERSON] померла 17 грудня 1999 року. На підставі вищенаведеного та враховуючи, що позивачкою не правильно пораховані частки, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, так як помилка яка була припущена у заповіті в прізвищі [PERSON] - матері сторін по справі, не є підставою для визнання заповіту не дійсним, крім того сторонами не оспорюється факт того, що [PERSON] та [PERSON] є батьками. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, на випадок, коли володіння майном почалося більше, аніж за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, набувальна давність не застосовується. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст.529,534,548,549 ЦК України в редакції 1963 року, тому як спадщина відкрилась і була прийнята в період дії цього закону.

Outcome: partial