Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-17 00:00:00

позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю та свої вимоги обґрунтовує наступним. З 2.09.2006 року до 07.11.2009р. позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. З дитинства позивач проживала в будинку своєї бабусі [PERSON] , після одруження сторони залишились там проживати. У вересні 2006 року [PERSON] вирішила продати земельну ділянку та будинок, в якому проживали сторони. Частину грошей від продажу будинку [PERSON] планувала віддати позивачу для придбання квартири, оскільки фактично останній не було де жити. 5.10.2006 року з метою придбання квартири для себе, позивач підписала договір про дольову участь у будівництві житла № 85/101, відповідно до п.5.4 якого, вона повинна була проінвестувати 100 % вартості квартири до 06.10.2006 року. Продавши земельну ділянку [PERSON] під розписку передала позивачу гроші від продажу будинку у розмірі 240 000 грн. Оскільки V коштів не вистачало, тому позивач позичила під розписку у вітчима - [PERSON] недостатню суму, а саме 125000 грн., яку зобовязувалась повернути до кінця 2006р. 06.10.2006р. позивач особисто сплатила 100% загальної вартості площі обєкту інвестування - квартири, що складає 365 497 гри. 23.10.2006 року [PERSON], зняла зі свого депозитного рахунку суму у розмірі 51000 доларів США, з цих грошей вона 125000 грн. віддала позивачу, для того, щоб вона повернула борг вітчиму. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що оскільки вона за власні кошти придбала квартиру, тому дане майно є її особисто приватною власністю, та оскільки відповідач заперечує даний факт, тому вона позбавлена можливості розпоряджатися особистою власністю та просить в судовому порядку визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідача в судове засідання повторно не зявився, про причини не явки суд не повідомив, своїх пояснень чи заперечень до суду також не направив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, а саме шляхом розміщення в пресі (Урядовий Курєр № 82 від 07.05.2010р.) і. оголошення з інформації щодо розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав. З копії паспорту позивача та свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що сторони з 02.09.2006 року до 07.11.2009р. перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Крім того встановлено, що позивач тривалий час була зареєстрована у будинку [PERSON], за адресою м. Бориспіль, вул. Верхній Вал, 11, що підтверджується копією паспорта з відмітками про реєстрацію. 05.10.2006 року під час перебування сторін у шлюбі, позивач особисто та ЗАТ «Агробудмеханізація» уклали договір про дольову участь у будівництві житла № 85/101. Відповідно до п.5.4 вказаного договору, позивач була зобовязана проінвестувати 100 % вартості квартири до 06.10.2006 року. Як вбачається з договору купівлі-продажу [PERSON] продала [PERSON] будинок та земельну ділянку, в якому до моменту продажу проживали сторони та була зареєстрована позивач. Відповідно до розписки від 06.10.2006р., [PERSON] передала позивачу гроші від продажу будинку у розмірі 240 00') грн., крім того в розписці зазначено, що гроші позивач отримала виручені із продажу домоволодінню по вул. Верхній Ват 11 для придбання квартири [ADDRESS]. а тому претензій до [PERSON] остання не має, тобто в рахунок частки будинку, на яку претендувала позивач. Крім того з розписки наданої [PERSON] вбачається, що останній позичив позивачу суму коштів в розмірі - 125000 грн., яку позивач зобовязувалась повернути до кінця 2006р. Відповідно до квитанції 06.10.2006р. та довідки від 09.10.2006р. наданої ЗАТ «Агробудмеханізація», на виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку позивач особисто сплатила 100% загальної вартості площі обєкту інвестування (квартири в [ADDRESS]), що складає 365 497 гри. Згідно виписки про зняття з рахунку 23.10.2006 року, [PERSON], зняла зі свого депозитного рахунку суму у розмірі 51000 доларів США, з яких вона 125000 грн. віддала позивачу, для того, щоб остання повернула борг [PERSON] Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно враховувати джерело і час його придбання. Отже, в судовому засіданні встановлено, що кошти на придбання спірної квартири позивачу для неї особисто надала [PERSON] Наявність у останньої коштів в сумі 240 000 грн. підтверджується договорами купівлі-продажу від 06.10.2006р. Крім того з копії розписок, паспорту та договорів вбачається, що зазначені кошти [PERSON] давала позивачу не для придбання квартири для всієї сімї, а конкретно цільові кошти для придбання квартири особисто для позивача з метою запобігання виникнення конфлікту, оскільки будинок, в якому позивач проживала та була зареєстрована тривалий час [PERSON] продала. Також суд зясовуючи можливі джерела набуття сторонами у шлюбі коштів достатніх для придбання квартири, приходить до висновку, що вказані обставини не мали місце, оскільки наявними у справі доказами стверджується відсутність у молодої сімї, яка на час придбання будинку перебувала у шлюбі місяць, коштів для придбання будинку. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини або чоловіка є майно набуте за період шлюбу, але за кошти, що належали їй, йому особисто. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що кошти на придбання квартири [PERSON] надала позивачу особисто з ціллю придбання для останньої житла, а тому квартира [ADDRESS], яку було придбано під час перебування сторін у шлюбі є особистою приватною власністю [PERSON] . Крім того, оскільки на даний час позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном, а саме квартирою № 101 по вул. Мічуріна, 2-а, що в м. Бориспіль Київської області, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його і порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: approved