Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він працював інженером 1 категорії виробничої служби організації ремонтів та проектних робіт філіалу "Житлотеплоенерго Київенерго" з 1 березня 2002 року. За час роботи зауважень та стягнень не мав, покладені на нього обов'язки виконував своєчасно та в повному обсязі. За наполегливу, сумлінну працю, успіхи в роботі, особистий вагомий внесок у розвиток Київської енергетичної системи, відповідач застосовував до нього різні заохочення. 30 червня 2009 року наказом "Житлотеплоенерго Київенерго" № 2653к від 30.06.2009р. він був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням штату. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки попередження №402 від 17.04.2009 року про скорочення його посади він одержав та розписався за його отримання 22.04.2009 року, а звільнений був більше чим через два місяці після попередження (2 місяці та 8 днів). В попередженні не було вказано конкретну дату, з якої його можуть звільнити. Відповідач не пропонував йому іншої роботи на підприємстві, яка відповідає його професії, спеціальності, досвіду роботи, кваліфікації. Відповідачем не було доведено до відому службу зайнятості про його наступне вивільнення. Вказане є порушеннями трудового законодавства. Крім того, відповідач, порушуючи вимоги ч.2 ст. 49-4 КЗпП України, ч.3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", не надав завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, інформацію Незалежній Професійній спілці "Свобода" філіалу "Житлотеплоенерго Київенерго", членом якої він являється, про техніко-економічне обгрунтування про причини наступних вивільнень, їх терміни проведення і т.д. Відповідач, порушуючи вимоги ст. 43 КЗпП України, ст.ст.39, 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", здійснив звільнення його з роботи без попередньої згоди виборного органу Незалежної Професійної спілки "Свобода" АК "Київенерго", членом якої він є. В день звільнення, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач не видав йому на руки копію наказу про його звільнення, а також письмово не повідомив його про належні йому грошові суми зарплати та не провів остаточний розрахунок з ним. З 01.07.2009 року він не працює. Незаконне звільнення завдало йому моральної шкоди, яку оцінив у сумі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що таких же посад, яку він займав, було 4, скоротили тільки його. На профспілку його не запрошували. При звільненні копію наказу не дали. Зазначив, що в даній системі він пропрацював 15 років, мав лише заохочення, подяки за його роботу. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позов, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, ніяких порушень не було. Позивачу не пропонувалися вільні посади, так як не було в наявності на філіалі посад в межах професії позивача, його посади та інших критеріїв. Повідомлення в центр зайнятості ними надавалися, попередження про звільнення видавалося, як встановлено законом, за два місяці. Зазначив, що первинна професійна профспілка "Свобода", про членство в якій говорить позивач, не є стороною підписання Колективного договору АК "Київенерго". Згідно ст.37 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності" - якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об'єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. Такий орган на цей час не створений. Зазначена профспілка уникає контактів зі первинною профспілковою організацією працівників електротехнічної галузі, куди входить понад 99 % працюючих в Компанії. Кількість осіб, що входить до складу НПС "Свобода" адміністрації невідома. Будь-яких документів щодо статутних повноважень посадових осіб цієї профспілки НПС "Свобода" на їх адресу не надавала. За таких обставин звернення до зазначеної профспілки за дачею згоди на звільнення позивача адміністрація вважала недоцільною. Крім того, це не є підставою для поновлення позивача на роботі, так як суд має право зупинити провадження у справі та запитати згоду у профспілки. Не заперечував того, що в день звільнення дійсно позивачу не було вручено копію наказу та не було повідомлено про суми, що належать при звільненні, однак, це не є підставою для поновлення на роботі. Копію наказу не надали, так як був зламаний ксерокс. Розрахунок з відповідачем був здійснений своєчасно. Просив врахувати, що позивач в судових засіданнях визнав, що йому пропонувалися посади. Представник відповідача, який є і представником третьої особи - директора філіалу "Житлотеплоенерго Київенерго" [PERSON], надав аналогічні пояснення і від імені вказаної третьої особи. Представник третьої особи - Первинної профспілки філіалу "Житлотеплоенерго Київенерго" в судове засідання не з"явився. Представник третьої особи - Незалежної профспілки "Свобода" АК "Київенерго" вважав, що позовні вимоги мають бути задоволені, так як позивача було звільнено з порушеннями вимог трудового законодавства. Відповідач не запитував у них згоду за звільнення позивача, який є членом їх профспілки. Крім того, не було враховано роботу позивача, його вік, те, що він неодноразово нагороджувався, є ветераном праці, дитиною війни. Позивачу не пропонувалася, як встановлено трудовим законодавством, інша робота у відповідача. Їм відомо, що вільні посади, які міг би найняти позивач, у відповідача були. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач працював інженером 1 категорії виробничої служби організації ремонтів та проектних робіт філіалу "Житлотеплоенерго Київенерго" з 1 березня 2002 року, згідно наказу №124к. 30 червня 2009 року наказом "Житлотеплоенерго Київенерго" № 2653к від 30.06.2009р. позивач був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням штату. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. По даній справі встановлено, що позивач був попереджений про наступне вивільнення своєчасно, в строки не менше двох місяців. В центр зайнятості відповідачем було надано відповідно до вказаних вимог законодавства повідомлення про заплановане та фактичне вивільнення. Однак, в суді не було доведено та не надано жодного доказу, що позивачу пропонувалася інша робота у відповідача, який має багато філіалів. Надані відповідачем акти, складені в травні-червні 2009 року (а.с.97-102) не можуть бути прийняті до уваги, так як на дати складання вказаних актів позивач був присутній на роботі, що не заперечував представник відповідача. Жодного посилання на те, що позивач був ознайомлений з посадами, в даних актах не міститься. Відсутні і назви самих посад, які нібито пропонувалися позивачу. Крім того, дані акти з"явилися в суді після з"ясування у відповідача питання чи пропонувалися позивачу посади, які саме; ці документи були подані до справи лише в березні 2010 року, тоді як справа знаходить в суді з липня 2009 року. Приймається до уваги і те, що представник відповідача підтвердив той факт, що на час попередження, звільнення позивача у них були вакантні посади на всіх філіалах. Судом не може бути прийнято до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що при звільненні вони враховували і давали перевагу на залишення на роботі тим працівникам, які мали більшу продуктивність праці. Не може бути враховано і письмове пояснення начальника СОР та ПР [PERSON], яка зазначала, що причинами, по яким кандидатура позивача була подана на скорочення, є те, що останній має недостатній рівень володіння комп"ютером; відсутність будь-якої ініціативи та самостійності у вирішенні питань виробничого характеру; наявність постійного доходу пенсії. Статтею 42 КЗпП України визначено умови, обставини працівників, які мають перевагу на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників. Встановлено, що відповідачем дані вимоги законодавства не були виконані. Вказані вище дані, які стали причинами того, що саме кандидатура позивача була подана на звільнення, не відповідають вказаним вимогам законодавства. З пояснень позивача було встановлено, що на час звільнення аналогічних посад було 4, звільнили тільки позивача. Представник відповідача не надав суду ніяких документів щодо спростування даної інформації. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. По даній справі встановлено та підтверджено стороною відповідача, що позивач 20.03.2009 року подав відповідачу заяву про заборону відрахувань з його заробітної плати проф.внесків для професійної спілки, яку очолює [PERSON], у зв"язку з виходом з неї (а.с.49). Згідно до заяви від 20.03.2009 року від імені позивача відповідачу було повідомлено про реквізити профспілки "Свобода", куди просив перераховувати його членські внески (а.с.72). Згідно до витягу з протоколу сумісного засідання адміністрації та профкому №102 від 10.04.2009 року первинної профспілкової організації "Житлотеплоенерго Київенерго" позивача було виключено з членів їх профспілки за власним бажанням (а.с.62). З розрахункових листків по виплаті зарплати позивачу за березень, квітень, травень, червень 2009 року слідує, що з заробітної плати позивача відповідачем відраховувалися профспілкові внески до профспілки "Свобода" (а.с.48). Ці обставини підтверджені і довідкою відповідача (а.с.71). Таким чином, на час попередження та звільнення позивача відповідач достовірно знав про те, що позивач є членом профспілки "Свобода", однак до останніх не звертався з поданням про надання згоди на звільнення позивача, тобто не виконав вимогу трудового законодавства щодо отримання згоди на звільнення у саме тої профспілки, членом якої є позивач. У відповідності з вимогами ст.43 КЗпП України суд запитував згоду у профспілки "Свобода" на звільнення позивача. Відповідно до витягів з протоколів №31 від 02.12.2009 року та №35 від 03.12.2009 року засідання Виконавчого комітету Незалежної професійної спілки "Свобода" АК "Київенерго" було відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача. В даних протоколах зазначено, що відповідачем позивач був звільнений з роботи незаконно, без дотримання вимог трудового законодавства. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позивач був звільнений з роботи з порушеннями вимог трудового законодавства - не враховувалися вимоги і взагалі не здійснювалося порівняння працівників з однаковими з позивачем посадами щодо наявності чи відсутності переваг на залишення позивача. Позивачу не пропонувалися вакантні посади; не отримувалася згода профспілки, членом якої був позивач на час попередження та звільнення. В період розгляду справи в суді було отримано відмову на звільнення позивача від профспілки "Свобода". Всі ці порушення дають підстави суду для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі у відповідача. Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З довідки від 09.03.2010 року (а.с.110), виданої відповідачем, встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 3 640 грн. 72 коп., середньоденна 191 грн. 62 коп. З часу звільнення позивача 30.06.2009 року по дату постановлення рішення кількість днів вимушеного прогулу становить 221 день, сума, що підлягає виплаті, з урахуванням інфляції, становить 43 010 грн. 26 коп. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення законних прав працівника, які призвели до нормальних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. По даній справі встановлено, що внаслідок незаконного звільнення позивач майже рік був безробітним, весь це час вимушений відстоювати, захищати свої права, встановленні законодавством та Конституцією України. Порушення його прав завдали значних моральних страждань, переживань. На думку суду, визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 3 000 грн., є відповідним. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, враховуючи дану категорію справи, мають бути покладені на відповідача, розмір яких становить 438 грн. 60 коп. судового збору (430,10 грн. матеріального характеру та 8,50 грн. немайнового) та 120 грн. витрати на ІТЗ. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved