Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-29 00:00:00

У липні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та допустити негайне виконання рішення суду в частині виїзду за кордон дитини. В своїй заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що з відповідачем по справі [PERSON] вона зареєструвала шлюб 20 травня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, а в травні 2010 року шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею, та знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Так як вона народилась в м. Могілев , Білорусія та має там безліч родичів і друзів з 10 серпня 2010 року планувала виїхати в Білорусію разом із сином, але відповідач категорично відмовився надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України їхнього сина. На її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, в наш час фінансової кризи не всі батьки мають змогу надати дітям можливість подорожувати, а такі поїздки є надзвичайно сприятливі для дітей такого віку. Але не зважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його він не наводить. Тому позивачка вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітнього [PERSON] , шкодить його інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з»явився, але до суду надійшла заява, в якій вони просять справу розглянути без участі представника. Суд, враховуючи думку позивача та представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 20 травня 2000 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС виконкому Полтавської міської ради, а в травні 2010 року шлюб між ними було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Як пояснила в судовому засіданні позивачка так як вона народилась в м. Могілев , Білорусія та має там безліч родичів і друзів з 10 серпня 2010 року планувала виїхати в Білорусію разом із сином на декілька днів в період літніх канікул і до початку навчального року, тобто до 1 вересня, повернутися в Україну, але відповідач категорично відмовився надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України їхнього сина. На її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, а такі поїздки є надзвичайно сприятливі для дітей такого віку. Але не зважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Тому позивачка вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial