Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Деражнянської райдержадміністрації про визнання неправомірним наказу про припинення компенсаційних виплат та зобовязання нарахувати і виплатити їх. У своїй заяві позивачка зазначила, що вона здійснює догляд за інвалідом першої групи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС [PERSON]. Відповідно до розпорядження № 603011 від 12 січня 2009 року позивачці призначена щомісячна компенсаційна виплата у розмірі 100,35 грн. Наказом № 13 від 25 лютого 2009 року виплату вказаної допомоги призупинили. Вважаючи дане призупинення незаконним вона просить суд задовольнити її позов. Позивачка у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Як вбачається зі змісту заяви представника відповідача, позову він не визнає із тих підстав, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальні послуги», здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, проте управління праці та соціального захисту населення Деражнянської райдержадміністрації не може здійснювати компенсаційні виплати позивачці через відсутність бюджетних коштів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. ч. 6 ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачується компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розпорядження № 603011 від 12 січня 2009 року позивачці призначена щомісячна компенсаційна виплата у розмірі 100,35 грн. по догляду за інвалідом першої групи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС [PERSON]. А з 3 лютого 2009 року дана компенсаційна виплата позивачці була призупинена. Таким чином, на підставі ст. 1146 ЦК України, п. п. 1, 2, 5, 6, 7, 15, 16 «Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума не виплаченої компенсаційної починаючи з 3 лютого 2009 року. Безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених виплат, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину не виконання своїх зобовязань, які встановлені Законом України «Про соціальні послуги». Згідно з ст. 2 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, рішення Європейського суду з прав людини є обовязковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду ( справа «Кечко проти України від 18 листопада 2005 року») реалізація особою прав, що повязана з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин актах національного законодавства не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто відсутність бюджетних асигнувань не є підставою невиконання зобовязань. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Такі витрати, понесені позивачкою, складають розмір 37 грн. [PERSON] України «Про соціальні послуги» та ст. ст. 15, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved