Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства [PERSON] про визнання недійними договору іпотеки № MRTG-000000013016/S від 21 травня 2008 року (надалі Іпотечний договір) та договору про іпотечний кредит № MRTG-000000013016 від 21 травня 2008 року (надалі Кредитний договір) посилаючись на порушення при укладанні зазначених договорів Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007р., Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та Цивільного Кодексу України. Так, Позивач в позовній заяві зазначав, що в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007р.: 1) у Банку відсутнє письмове підтвердження про ознайомлення з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, отримане до укладання Кредитного договору; 2) Позивача не було попереджено про валютні ризики; 3) Позивачу не було надано детальний розпис сукупної вартості кредиту; 4) дії Відповідача містять нечесну підприємницьку діяльність. Зазначення суми кредиту в іноземній валюті без отримання Відповідачем індивідуальної ліцензії НБУ, на думку Позивача, порушувало ДКУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Укладання Іпотечного договору, на думку Позивача, суперечило статті 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», в Іпотечному договорі відсутня вказівка на витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, яке мало бути надано БТІ перед укладанням Іпотечного договору, а державна реєстрація договору купівлі продажу квартири від 21.05.2008 року була здійснена після укладання Іпотечного договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та доповнив, що представник Відповідача, який підписував Кредитний та Іпотечні договори, не мав на це право, а його довіреність на вчинення відповідних дій не уповноважувала його на його підписання і не містила реєстрового номеру, що суперечить чинному законодавству України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав письмові заперечення до позовної заяви. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21 травня 2008 року між позивачем та відповідачем були укладені Кредитний та Іпотечний договори. В забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір, які позивач [PERSON] просить визнати недійсним з підстав зазначених у позовній заяві. Згідно ч. 1\~ст. 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦКУ. Так, в обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на ч.1. статті 203 ЦКУ, згідно якої зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, і зазначає, що умови Кредитного договору, в забезпечення якого укладався Іпотечний договір, не відповідають діючому законодавству у частині надання кредиту в іноземній валюті. Однак п. 1.1._Кредитного договору встановлено, що [PERSON] зобов?язується надати Позичальнику грошові кошти в сумі 60\~000 (шістдесят тисяч) доларів США, а Позичальник зобов?язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути ці кошти, тобто при укладанні Кредитного договору сторони передбачали, що кредит надаватиметься саме у доларах США, кожна сторінка договору підписана, в т.ч. позивачем, що підтверджує його згоду з умовами договору. Умови Кредитного договору передбачають сплату кредиту фіксованими платежами у валюті кредиту згідно графіку погашення, на що також погодився позивач. Як було встановлено і підтверджено позивачем, до грудня 2008 року позивач чітко виконував умови Кредитного договору і сплачував платежі у доларах США згідно графіку, чим також підтверджував власну згоду з умовами Кредитного договору. Позивач помилково ототожнює поняття засіб платежу та суму кредиту. Операція по видачі відповідачем кредиту є кредитною банківською операцією і не є операцією, що передбачає реалізацію функцію грошей як засобу платежу. Кредитна операція не передбачає обовязку Банку заплатити позичальнику за будь-що за Кредитним договором. Згідно статті 1054 ЦКУ [PERSON] надає фінансову послугу у вигляді банківської операції шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове користування з обовязком повернути ці кошти з процентами. Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає, що НБУ видає індивідуальні і генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій. Генеральні ліцензії надаються банкам на здійснення валютних операцій і, які не вимагають отримання індивідуальних ліцензій, на весь строк дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії надаються резидентом на здійснення разової валютної операції. Зокрема, індивідуальної ліцензії вимагають операції надання і отримання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо строки і суми таких кредитів перевищують встановленні законодавством межі. Чинне законодавство України не передбачає строків і суми кредитів перевищення яких вимагає отримання індивідуальної ліцензії, а тому зазначена норма не підлягає застосуванню. Отже, Банк правомірно здійснив банківську операцію по видачі кредиту позивачу на підставі генеральної ліцензії. Крім того, відповідно до п. 1.5 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). В судовому засіданні представником Відповідача були надані копії інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість для іпотечних кредитів, розрахунок сукупної вартості кредиту, вказано на умову Кредитного договору, яка передбачає обізнаність Позивача з можливими валютними ризиками. Тому, відповідні посилання Позивача на відсутність документів та умов Кредитного договору не були підтверджені при розгляді справи. При посиланні на статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності зі сторони Банку Позивач жодним чином не обґрунтував власну позицію. Перелічені норми зазначеного Закону не підтверджені умовами Кредитного та Іпотечного договорів не зазначено які умови договорів або дії Відповідача передбачають нечесну підприємницьку практику, вводять позивача в оману чи є агресивними. В судовому засіданні представником відповідача була надана нотаріальна копія довіреності від 25 грудня 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована за №86/17. Ця довіреність уповноважує представника відповідача, який підписував Іпотечний договір від імені відповідача, на підписання, в т.ч. іпотечних договорів та договорів про іпотечний кредит. Враховуючи ці обставини та реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей, посилання представника позивача на відсутність прав представника відповідача підписувати Кредитний та Іпотечні договори та відсутність реєстрового номеру довіреності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Твердження Позивача про недійсність Іпотечного договору у з?язку з відсутністю оприлюднення інформації, встановленої статтею 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є помилковими, оскільки такі вимоги встановлені для кредитних договорів, а не договорів, що забезпечують виконання зобов?язань за ними. Здійснення державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири після укладання Іпотечного договору не є підставою недійсності останнього. Не знайшла підтвердження в судовому розгляді і така підстава визнання Іпотечного договору недійсним як відсутність в ньому посилання на витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки п.2.1.1. Іпотечного договору містить зазначенне положення. Судом також враховується, що правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] є Відкрите акціонерне товариство [PERSON]. За таких обставин, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійними договору іпотеки № MRTG-000000013016/S від 21 травня 2008 року та договору про іпотечний кредит № MRTG-000000013016 від 21 травня 2008 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають. В зв,язку з тим, що суд дійшов висновку щодо дійсності в цілому іпотечного договору та договору про іпотечний кредит, то не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання несправедливими вказань п.1.1., п.2.4, п.2.8 договору про іпотечний кредит № MRTG 000000013016 | S від 21.05.2008 року, а також зобов,язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] щодо виключення з реєстру запису про обтяження іпотечного майна, а також подання заяви до Єдиного реєстру заборони про зняття заборони відчуження квартири 142 будинку 161 по пр.. Гер. Сталінграду в м. Харкові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed