Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в газеті "Новини Тростянеччини" №9 від 06.02.2009 року під рубрикою "Резонанс" опублікована стаття "Шкода за вчителя [PERSON]" за підписом голови Тростянецького осередку "[PERSON] України" [PERSON] Автор статті у образливій формі, принижуючи честь, гідність та ділову репутацію коментував фахові і моральні якості депутата районної ради, вчителя з великим досвідом роботи, члена бюро PK СГТУ [PERSON] Так, у своїй статті відповідач свідомо противопоставляє свій патріотизм "заангажованості" вчителя. В абзаці викладено: "Понад п'ять років в Тростянецькому районі діє молодіжна організація "[PERSON] [PERSON]". Натомість стаж її роботи як вчителя з дітьми та підлітками перевищує 35 років. Учні під її керівництвом мають численні нагороди за позакласну патріотичну пошукову, краєзнавчу, дослідницьку, археологічну роботу, під час якої виховувався патріотизм, повага до національних цінностей нашого народу, прищеплювалась любов та шана до Батьківщини та її історичного минулого. Натомість про повагу до літніх людей [PERSON] має поверхове уявлення, тому що вчитель з великим досвідом, шанований у суспільстві теж є частиною Батьківщини, представником частини населення у владі. Автор статті особисто не знайомий з вчителем, ніколи не бував на її уроках, не перевіряв рівень політичної зрілості вчителя. То чому ж пише, що: "політична заангажованість соромить славне звання вчителя"? Твердження заангажованості є брехливим тому, що серед колишніх учнів [PERSON] є представники різних партій. Вона не була присутня на масовому заході в РДА 22.01.2009 тому, що в цей час готувала і проводила загальношкільну лінійку з учнями 7 класу "Соборністьспроба об'єднати Україну". Таким чином, звинувачення у заангажованості є спроба дискредитувати, принизити її як вчителя, як і судження про те, що вчитель [PERSON] "соромить славне звання вчителя", яке взагалі не має під собою жодних підстав. Окрім цього відповідач "ставить під сумнів професійні навички вчителя історії". [PERSON] в категоричній формі забороняє будь-кому висловлювати іншу, відмінну від його думку чи точку зору, а саме: "В майбутньому молодь доповнить ряди високоосвічених, духовно збагачених і порядних громадян України: «і не дозволить ніяким "вчителям", в тому числі [PERSON], нав'язувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності". Своїм висловлюванням [PERSON]: порушує права людини і громадянина на свободу слова та інформації; порушує ст.15 Конституції України про скасування цензури; ображає людську гідність принизливим словосполученням "ніяким вчителям"; вводить читачів в оману, коли стверджує тезу не посилаючись на її статтю, а вона, як депутат в своїй публікації нікому власної думки не нав'язує; роздмухує негатив і ворожнечу до неї, компроментує її професіоналізм, виставляє невігласом у деяких питаннях історії. Позивач вважає, що внаслідок дій відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 500 грн. Моральна шкода виявилась в приниженні її честі, гідності, ділової репутації. Вона, працюючи 35 років у освітніх закладах, на керівних посадах, директором Будинку піонерів, обрана жителями району депутатом районної ради, завжди намагалась поліпшити виховання підростаючого покоління, прищепити любов і повагу до історичного минулого нашої Батьківщини, до традицій нашого народу, підносила національну свідомість учнів, майбутніх громадян України. Неправдива, образлива і упереджена інформація щодо неї, а саме стаття [PERSON] "Шкода за вчителя [PERSON]" ганьбить її в громадській думці перед батьками, випускниками, учнями школи; упереджено формує думку виборців. Це завдало їй великих моральних страждань, порушило душевний спокій та погіршило стан здоров'я. З даним позовом звернулася позивач до суду, в якому просила: визнати інформацію, наведену в статті «Шкода за вчителя [PERSON]» підписану [PERSON], опубліковану в газеті «Новини Тростянеччини» №9 від 6 лютого 2009 року, публікацію «Резонанс», а саме: «На її прикладі ([PERSON]) можна побачити, що політична заангажованість робить зі зрілою людиною, соромлячи, зрештою, славне звання вчителя», «…і цим ставить під сумнів свої професійні навики вчителя історії», «не дозволяти ніяким вчителям», в тому числі [PERSON], навязувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності» недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну, образливу і принизливу інформацію та принести вибачення в газеті «Новини Тростянеччини»; стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди 500 грн. Окрім цього, позивач звернулася з клопотанням, в якому просила стягнути з відповідача у відшкодування витрат на путівку для лікування в сумі 546 грн. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від стягнення витрат на путівку за лікування в сумі 546 грн. позивач відмовилася, після розяснення їй, що з даною вимогою необхідно звернутися з окремим позовом. Відповідач в судове засідання не зявився, але від нього, до суду надійшла заява про відкладення справи в звязку з хворобою. Враховуючи те, що відповідач постійно не зявляється на виклики суду, більше девяти судових засідань було відкладено з причини неявки відповідача, надає різні клопотання про відкладення справи, в останньому клопотанні підтвердження причини відкладення справи відповідачем надано не було, в засіданнях, на який відповідач був присутній позов не визнавав, тому суд вважає, що відповідач навмисно затягує розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу в його відсутність, на підставі матеріалів, які є в справі. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Було встановлено, що в газеті «Новини Тростянеччини» за №9 від 6 лютого 2009 року опублікована стаття «Шкода за вчителя [PERSON]» або в чому винна [PERSON] перед школярами (а.с.10-11). В другому абзаці даної статті надруковано: «У цьому сенсі шкода за вчителя [PERSON] з школи №4, вона ж і депутат районної ради від СПУ. На її прикладі, мені здається, можна побачити, що політична заангажованість робить зі зрілою людиною, соромлячи, зрештою, славне звання вчителя.» В четвертому абзаці надруковано: «І це пише вчитель історії з багаторічним стажем роботи, яка особисто не була присутня на заході по відзначенню Соборності та, мабуть, жодного разу не бачила фільм «Собор на крові» і цим ставить під сумнів свої професійні навики вчителя історії. А в шостому абзаці викладено: «…і не дозволяти ніяким «вчителям», в тому числі [PERSON], навязувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності» (а.10-11). Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.1 ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Судом встановлено, що за час своєї роботи на посаді вчителя [PERSON] неодноразово оголошувалися подяки, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Окрім цього, за активну участь у ІІ етапі Всеукраїнського конкурсу науково-пошукових робіт школярів, студентів, учителів та педагогічних працівників «Голодомор 1932-1933 років. Україна памятає» була нагороджена грамотою учнівська пошукова група Тростянецької [PERSON] ступенів №4, керівник якої [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч.ч.6,7 ст.277 ЦК України Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Зважаючи на вищезазначене, а також враховуючи, що особа, яка поширила інформацію (відповідач) не надав суду жодного доказу на підтвердження обгрунтованості викладених фактів в своїй статті «Шкода за вчителя [PERSON]» або в чому винна [PERSON] перед школярами», суд приходить до висновку, що викладена в цій статті інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а тому така інформація підлягає спростуванню. Окрім цього, позивач в судовому засіданні та своєму позові посилалася на те, що їй завдана моральна шкода, яка виявилась в приниженні її честі, гідності, ділової репутації. Вона пропрацювала 35 років у освітніх закладах, на керівних посадах директором Будинку піонерів; обрана жителями району депутатом районної ради; завжди намагалась поліпшити виховання підростаючого покоління, прищепити любов і повагу до історичного минулого, підносила національну свідомість учнів, майбутніх громадян України. Неправдива, образлива і упереджена інформація щодо неї, а саме стаття відповідача "Шкода за вчителя [PERSON]" ганьбить її в громадській думці перед батьками, випускниками, учнями школи; упереджено формує думку виборців. Це завдало їй великих моральних страждань, порушило душевний спокій та погіршило стан здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінює в 500 грн. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків, неможливості продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 вищезазначеного Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п.11 цього ж Пленуму на відповідача може бути покладено обовязок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди не тільки тоді, коли суд задовольнив вимоги позивача про спростування поширених відомостей, а й тоді, коли відповідач спростував їх добровільно. Суд погоджується з тим, що дійсно, [PERSON] була завдана моральна шкода, яка виявилася в приниженні її честі, гідності, ділової репутації через друкування недостовірної інформації в друкованих засобах масової інформації, а саме газеті «Новини Тростянеччини», порушився звичний уклад життя позивача, погіршилося її здоров»я, в звязку з чим вона була вимушена лікуватися, що підтверджується копіями медичних документів (а.с.21-25), вона вимушена була прикладати зусиль для організації свого життя. При цьому, суд вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає критеріям оцінки моральної шкоди, тому суд оцінює завдану [PERSON] моральну шкоду в сумі 300 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на її користь. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд при постановленні рішення вирішує питання судових витрат, а тому суд враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, вважає за необхідне стягнути з відповідача половину, понесених позивачем витрат, повязаних з подачею позову до суду, а саме стягнути з [PERSON] судові витрати на корить [PERSON] в сумі 14 грн.75 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial