Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

29 вересня 2009 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача відкритого акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія з позовом, в якому вказує, що 29 травня 2009 року з відповідачем уклала договір добровільного страхування цивільно- правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. 19 липня 2009 внаслідок стихійного лиха під час бурі на припаркований автомобіль з покрівлі магазину впав шифер і пошкодив її автомобіль. Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування. Просить стягнути страхове відшкодування в сумі 3982,25 грн. та моральну шкоду в сумі 1275 грн., завдану відповідачем невиплатою вказаного відшкодування. 25 грудня 2009 року збільшила позовні вимоги і просить стягнути також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 345,73 грн., пеню в сумі 341,21 грн. та по день винесення рішення. В суді позивачка підтримує вимоги у повному обсязі і пояснила, що уклала договір страхування автомобіля не як „таксі, але використовувала його як таксі. 19 липня 2009 року вона з дочкою і внучкою приїхала автомобілем до магазину, внаслідок бурі автомобіль отримав пошкодження. Під час отримання пошкодження автомобіль не використовувався як таксі, тому настав страховий випадок і відповідно до укладеного з відповідачем договору він зобовязаний відшкодувати шкоду. Представник відповідача з позовом не погоджується і пояснив, що [PERSON] уклала договір на страхування автомобіля і відповідно до цього договору автомобіль повинен використовуватись у особистих цілях. Фактично позивачка використовувала автомобіль як таксі. Про цю обставину відповідача не повідомила, чим порушила умови договору, згідно яких при неповідомленні про використовування автомобіля як таксі страхове відшкодування не виплачується. Свідок [PERSON] в суді показала, що [PERSON] знає як постійного клієнта магазину, в день, коли автомобіль отримав пошкодження, [PERSON] приїхала в магазин з дочкою та внучкою, на автомобілі був розпізнавальний знак „таксі. Свідок [PERSON] в суді показав, що під час огляду на автомобілі був розпізнавальний знак „таксі. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] приїжджала в магазин із дочкою та внучкою. Дослідивши обставини справи шляхом заслуховуванням пояснень сторін, показань свідків та дослідженням письмових доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] має на праві власності автомобіль марки „ДЕУ ЛАНОС, державний реєстраційний номер „ВХ 1963 АТ. Між сторонами 29 травня 2009 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5-103-25\\09. Згідно умов договору [PERSON] повинна використовувати автомобіль для побутових, домашніх, службових цілей. Фактично [PERSON] використовувала автомобіль як таксі. Про те, що вона використовує автомобіль як таксі, [PERSON] не повідомила відповідача. 19 липня 2009 року автомобіль позивачки зазнав механічних ушкоджень внаслідок бурі - на припаркований біля магазину автомобіль впали шиферні листи з покрівлі магазину. Під час пошкодження автомобіля на автомобілі були розпізнавальні знаки „таксі. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін, показань свідків та документів, досліджених в судовому засіданні - договором страхування, довідкою про грозу, рапортом про пошкодження автомобіля, протоколом огляду транспорту, висновком інспектора ДАІ про результати розгляду повідомлення про пошкодження автомобіля, протоколом медичного обстеження на стан спяніння, відмова відшкодувати шкоду. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про страхування страховик за договором страхування відповідає у випадках настання страхового випадку в межах страхової суми. Відповідно до СТ..526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до п.2 ч. 1 ст.989 ЦК України та ст..21 Закону України „Про страхування страхувальник зобовязаний надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику. Відповідно до п.п.в п.20.2 договору страхування між сторонами [PERSON] зобовязана була під час укладання договору повідомити ВАТ „Страхове товариство „Гарантія про всі відомі їй обставини , що мають значення для оцінки страхового ризику і надалі інформувати про будь-яку зміну страхового ризику. Згідно п.24.2 договору №5- 103-25\\09 добровільного страхування наземного транспорту від 29 травня 2009 року до страхових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюється при пошкодженні транспортного засобу внаслідок використання страхувальником без письмового погодження страховика транспортного засобу в діяльності, повязаній з перевезенням пасажирів та вантажів як таксі. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позивачка [PERSON] використовувала автомобіль як таксі без погодження із страховиком, що являється зміною страхового ризику. У звязку з неповідомленням відповідача про зміну страхового ризику відповідно до договору [PERSON] не має права на відшкодування шкоди. Суд відхиляє твердження позивачки про те, що в момент пошкодження автомобіля вона використовувала його не як таксі, а для власних потреб як безпідставні, оскільки наявність на таксі розпізнавального знаку свідчить про його використання як таксі. Поїздку в магазин для здійснення купівлі для власних потреб [PERSON] здійснювала з розпізнавальним знаком „таксі, тому ця обставина спростовує її твердження, що вона має право на відшкодування шкоди і не порушувала умов договору. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed