Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

В серпні 2008 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 03 березня 2008 року померла її матір - [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] та грошових вкладів на банківських рахунках. 15.08.2008 року вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до Першої Житомирської державної нотаріальної контори, де її відмовилися зареєструвати, оскільки спадкова справа [PERSON] вже відкрита другою Житомирською державною нотаріальною конторою і при перевірці реєстру виявилося, що в червні 2007 року її мати посвідчила заповіт, згідно якого спірну квартиру заповіла її і позивача) рідній сестрі [PERSON], яка подала заяву про бажання прийняти спадщину. Враховуючи похилий вік матері, а також те, що останні роки свого життя вона хворіла на психічне захворювання на момент посвідчення заповіту її померла мати не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним вищевказаний заповіт. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали із вищевказаних підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що незважаючи на свій похилий вік [PERSON] адекватно сприймала події, які відбуваються навколо неї, сама особисто зверталася до комунальних організацій по оплаті комунальних платежів за квартиру, в якій вона проживала, заповіт вона посвідчувала сама особисто, в присутності нотаріуса. який перевірив дієздатність заповідачки. Крім цього, [PERSON] іншу належну їй при житті квартиру подарувала позивачці, яка являється рідною сестрою відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків та дослидвши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 07 липня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4238, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON]. [INFO] належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт до підписання був до підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно нею підписаний у його присутності, особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено (а.с. 36). Даний факт в судовому засіданні був підтверджений допитаним в якості свідка нотаріусом [PERSON], якій підтвердив дані обставини також під час його повторного виклику до суду для дачі пояснень про обставини укладання заповіту. Відповідно до акту Житомирської обласної психічної лікарні № 1 від 06 лютого2009 року посмертної судової-психіатричної експертизи № 59-2009 (а.с. 82-85) комісія прийшла до висновку, що з жовтня 2005 року [PERSON] страждала на виражену судинну деменцію (слабоумство) з епізодами порушеної свідомості та вираженими емоційно-вольовими порушеннями, з приводу яких в травні-червні 2007 року перебувала у психіатричній лікарні. На момент посвідчення заповіту вона знаходилася у стані коли не могла розуміти значення своїх дій, не могла ними керувати, оскільки її психічний стан на момент посвідчення заповіту не дозволяв їй адекватно оцінити значення подій та прийняти правильне рішення. Однак, до даного висновку суд ставиться критично, оскільки при житті померла 03 березня 2008 року [PERSON], не була визнана недієздатною, опіка над нею не призначалася і питання про визнання її недієздатною не ставилося ні позивачем, ні відповідачем, які являються дочками померлої. Той факт, що померла сама особисто могла писати звернення до різних державниї структур піддтверджується її заявами в суд, ЖЕК № 9 з проханням виписати позивача та її сина з належної їй квартири (а.с. 34,35). Дані заяви датовані 18 липня 2007 року і по часу приблизно співпадають з часом посідчення заповіту. До суду були надані посвідчені заяви [PERSON], яка проживає в квартирі № 90, яка розташована поруч зі спірною квартирою, з якої вбачається, що померла [PERSON] до дня своєї смерті була при пам"яті, спілкувалася з оточуючими її людьми, особисто повідомляла про те, що робила заповіт на свою дочку [PERSON] (а.с. 51). З заяви [PERSON] вбачається, що у померлої з позивачем по справі були ,.натянуті" стосунки, в зв"язку з чим, спрну квартиру вона заповіла своїй старшій дочці. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] влітку 2007 року він підвозив на автомобілі відповідача разом з її матір"ю до нотаріуса для посвідчення заповіту. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що померла [PERSON] перебувала у нормальному психічному стані, адекватно спілкувалася з оточуючими, сама проводила розрахунки за комунальні послуги, ремонт побутової техніки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в березня до нього звернулися з проханням записати на гурток центру обслуговування інвалідів, де він працює керівником [PERSON], і ніяких відхилень і здоров"ю чи психічному стану останньої він не помітив. В зв"язку з даними показами свідків суд критично ставиться до показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що померла [PERSON] страждала на забудькуватість. Даний факт спростовується довідками наданими радою Житомирської обласної організації ветеранів, КВЖРЕП № 9 по місцю проживання померлої, Житомирським міським територіальним центром обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, ВАТ „Житомиргаз", управлінням пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира, відповідно до яких померла особисто зверталася до вказаних організацій з проханнями надання допомоги по отриманню пенсії і використання пільг (а.с. 53, 54, 56, 58, 59). Свідок [PERSON], який являється бувшим чоловіком позивачки, в судовому засіданні пояснив, що померла [PERSON] була його тещею, яку він знав з 2001 року і яку фактично доглядала відповідач по справі. Померла ніколи не перебувала на обліку як психічно хвора людина, почувала себе нормально, адекватно спілкувалася з людьми. В зв"язку з тим, що ранішу вона одну квартиру подарувала позивачу, спірну квартиру вона мала намір заповісти іншій дочці - відповідачці по справі. Аналізуючі в сукупності вищевказані докази, з врахуванням того факту, що [PERSON] при житті розпорядилася своїм нерухомим майном по справедливому принципу, подарувавши одну з вкартир, а саме квартиру № 50 в буд. 24 во вул. Домбровського в м. Житомирі, позивачу по справі, яку остання продала в 2002 році, що підтверджуєтся довідкою БТІ та копією обмінного ордеру (а.с. 30, 31), суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки [PERSON] при житті на свій розсуд розпорядилася належною їй спірною квартирою шляхом заповідання спірної квартири на корсить своєї дочки -відповідачки [PERSON]

Outcome: dismissed