Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-12 00:00:00

14 січня 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування його батьківства, внесеного до актових записів про народження дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] його як батька. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22 липня 2009 року він уклав шлюб з відповідачкою. До укладення шлюбу він з відповідачем декілька місяців зустрічались. При зустрічах з відповідачем йому стало відомо, що у неї є двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Також йому стало відомо, що у дітей є біологічний батько і до якого відповідач немає претензій. Побачивши дітей, вони позивачу сподобались і, так як він полюбив відповідача, тому запропонував останній виховувати її дітей. Відповідач йому пояснила, що питання встановлення батьківства буде вирішено його явкою до відділу актів цивільного стану, де він повинен був написати заяву, що дійсно є батьком дітей. В червні 2009 року у відділі РАЦС відповідач від його імені написала заяву, так як він пише з помилками, про визнання ним батьківства дітей, а потім сама забирала нові свідоцтва про народження дітей. Позивач вважає, що подані ним і відповідачем заяви не відповідають ч. 1 ст. 125 СК України, оскільки крім його заяви про встановлення батьківства необхідна довідка установи здоровя про запис його батьком дітей, які народились. Після встановлення ним батьківства зявився біологічний батько дітей, який заставив відповідача написати розписку, що діти дійсно нею народженні під час проживання в цивільному шлюбі з ним і що діти будуть проживати з ним за домовленістю між ними та 25 червня 2009 року склала заяву, що була нотаріально посвідчена. 04 серпня 2009 року відповідач змінила свідоцтва про народження дітей, де батьками були вказані він і [PERSON]. Через місяць відповідач з дітьми повернулась проживати до біологічного батька її дітей [PERSON], пояснив йому, що він не здатний заробляти гроші і утримувати її, стала вимагати від нього грошову компенсацію в розмірі 20 000 грн. Після цього, фактично їх шлюбні відносини з відповідачем припинились. Позивач вважає, що шлюб відповідачу необхідний був тільки для встановлення батька її дітям, носив форму фіктивного і мав на меті отримання аліментів. Оскільки встановлене батьківство не відповідає закону і інтересам дітей, не забезпечує їх повним і всебічним вихованням в повній мірі так як їх буде виховувати інша особа [PERSON], тому позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник підтримали позов. Позивач суду пояснив, що до укладення шлюбу з відповідачкою вони зустрічалися один місяць і з червня 2009 року почали разом проживати, а з 06 серпня 2009 року припинили шлюбні відносини. На теперішній час шлюб між ними розірваний. Під час зустрічей і їх сумісного проживання відповідач запропонувала йому дати її дітям його прізвище. Вони пішли до органу РАЦС, де відповідач написала заяву про встановлення батьківства, яку він особисто підписав. Під час їх шлюбу діти проживали зі своїм біологічним батьком і батьками останнього. Молодший син відповідачки називав його батьком. Причиною розлучення його і відповідача стало те, що відповідач йому пояснила, що не хоче розділяти дітей між ним і їх батьком [PERSON]. Позивач вважає, що не має можливості надавати допомогу і виховувати дітей. Оскільки встановлення батьківства можливе лише протягом одного місяця з дня народження дітей, а їх шлюб мав фіктивний характер з метою стягнення з нього аліментів на дітей, тому просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] і її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач суду пояснила, що дійсно до укладення шлюбу вона деякий час зустрічалась і проживала з позивачем. Ініціатором встановлення батьківства дітей був позивач. Перед встановленням батьківства вона просила позивача подумати. Батьком її дітей не є [PERSON]. Заяву у нотаріуса вона дійсно писала з тим, щоб діти проживали з іншими людьми, так як їх не було чим годувати. Коли вона з позивачем стали проживати разом, то останній не працював, а вона займала гроші, брала кредит, так як позивачу потрібні були гроші для того, щоб працевлаштуватись. 06.08.2009 року вона вирішила піти від позивача, так як їй набридло давати йому гроші. Разом з цим, вона під час укладання шлюбу мала намір проживати з позивачем однією сімєю. Її молодший син привязався до позивача. Те, що позивач не є батьком дітей перед встановленням батьківства останній знав. Після того, як вона пішла від позивача вона намагалась наладити з ним відносини, але батьки останнього перешкоджали цьому. Представник служби у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову оскільки позивач не є батьком дітей, а взяв на себе цей обовязок з тим, щоб проживати і виховувати дітей. Відповідач проживає з іншим чоловіком, який займається вихованням дітей, тому вважає, що відповідач має на меті матеріальну вигоду з цього. Згідно ксерокопії паспорту позивача, свідоцтва про шлюб, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2009 року по 22 березня 2010 року. Ініціатором розірвання шлюбу згідно рішення суду був позивач (а.с. 7, 9, 34). Відповідно до свідоцтв про народження, витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження встановлено, що [PERSON] народився 09 жовтня 2006 року, [PERSON] - 24 червня 2005 року, їх батьками зазначені [PERSON] і [PERSON]. В попередніх актових записах при народженні дітей відомості про батька при реєстрації народження проведені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). В подальшому на підставі заяви сторін по справі від 30.06.2009 року відповідно до ст. 126 СК України про визнання батьківства внесені відповідні зміни до актових записів про народження дітей, де батьком зазначений позивач (а.с.10-15,43-56). Аналізуючи надані докази, судом в процесі розгляду справи встановлено, що сторони на протязі декількох місяців до укладення шлюбу зустрічалися і 22 липня 2009 року зареєстрували шлюб. До укладення шлюбу позивачу було відомо про те, що відповідач має двох малолітніх дітей і він не є батьком дітей, запис про батька дітей у свідоцтвах про народження останніх зроблений на підставі ч. 1 ст.. 135 СК України. В червні 2009 року усвідомлюючи значення встановлення батьківства позивач і відповідач звернулись відповідно до вимог ст.. 126 СК України до органу ЗАЦС із заявою про встановлення батьківства позивача. Згідно отриманої заяви органом РАЦС зроблений актовий запис про батька дітей позивача. Дії органу РАЦС з цього приводу позивачем не оспорювались. Згідно ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є батько^. Оскільки судом не встановлено, що відповідач діяла недобросовісно під час встановлення батьківства позивачем, маючи намір добитися запису його батьком своїх дітей і не маючи наміру проживати з ним однією сімєю, а також усвідомлення позивачем значення своїх дій при встановленні батьківства, того, що він знав, що не є батьком дітей, не оспорювання останнім дій органів реєстрації актів цивільного стану з цього приводу, то з урахуванням інтересів малолітніх дітей суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача про те, що встановлення батьківства: можливе лише протягом одного місяця з дня народження дітей, а їх шлюб мав фіктивний характер з метою стягнення позивачем з нього аліментів на дітей суд вважає необгрунтованими, оскільки ст. 144 СК України передбачає обовязок батьків не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану, а не визнати батьківство за ст. 126 СК України. Те, що шлюб сторін носив фіктивний характер є необгрунтованими, оскільки за рішення суду шлюб між сторонами розірваний за ініціативою позивача, а не визнаний недійсним згідно Глави 5 СК України. Також в судовому засіданні не встановлено і суду не надані докази, щодо недобросовісності дій відповідача з метою отримання останньою з позивача аліментів. Крім того, наявність у дітей біологічного батька [PERSON], батьківство якого не визнається відповідачем, на думку суду не є підставою для внесення змін до актових записів про народження дітей, а також згідно ч. 1 ст. 125 СК України надання документу закладу охорони здоров'я стосується визначення походження дитини від матері, а не батька. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed