Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-30 00:00:00

[PERSON] 27 липня 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України про зміну формулювання і підстави звільнення, стягнення сум, які підлягають виплаті при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та витрат; позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові і в ході судового засідання посилався на те, що у 2006 року його прийняли на роботу по трудовому договору за сумісництвом лікарем [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України. Однак, з березня 2009 року відповідач припинив сплачувати йому заробітну плату, у звязку із чим він 03 липня 2009 року подав директору відповідача заяву про звільнення у зв'язку із тривалою невиплатою заробітної плати. 08 липня 2009 року його було ознайомлено із наказом № 2-ос від 03 липня 2009 року про звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, тобто його було звільнено начебто за власним бажанням. З таким формулюванням він не згодний і звернувся до відповідача про добровільне вирішення спору стосовно зміни формулювання звільнення та виплати всіх належних при звільненні сум грошей. Йому було відмовлено і він вимушений був звертатися з позовом до суду. Просив змінити підставу свого звільнення з [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України із ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку із невиконанням власником законодавства про працю та умов трудового договору, стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 1683 грн. 75 коп., індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати стосовно заробітної плати з березня 2009 року по день звільнення 03 липня 2009 року в сумі 48 грн. 40 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2806 грн. 25 коп., компенсацію за невикористані протягом строку роботи у [PERSON] районному спортивно-технічному клубі Товариства сприяння обороні України відпустки в сумі 913 грн. 44 коп., моральну шкоду 2000 грн. та судові витрати 07 грн. 50 коп., задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач працював у них за сумісництвом, договори з ними укладалися належним чином, трудові правовідносини з позивачем оформлено відповідачем з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, накази видавалися вірно, були враховані всі вимоги закону при прийнятті позивача на роботу та інш., заробітна плата нараховувалась і виплачено все при звільненні, ніякої шкоди не завдавали, порушень з їх боку допущено не було, вважає позовні вимоги не обгрунтованими і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачів і їх представника, представника відповідача, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 2006 року був прийнятий на роботу по трудовому договору за сумісництвом лікарем [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України. З березня 2009 року відповідач припинив сплачувати позивачу заробітну плату, у звязку із чим він 03 липня 2009 року подав директору відповідача заяву про звільнення у зв'язку із тривалою невиплатою заробітної плати. 08 липня 2009 року позивача було ознайомлено із наказом № 2-ос від 03 липня 2009 року про звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, тобто його було звільнено за власним бажанням. З таким формулюванням він не погодився, належні суми при звільненні йому виплачені не були, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звернутися з позовом до суду. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Як вбачається зі ст. 38 ч.3 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З наданої відповідачем довідки вбачається, що станом на 03 липня 20009 року перед позивачем виникла заборгованість із заробітної плати із лютого по липень 2009 року у розмірі 2264.54 гривень. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, установлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідач зобов'язаний був позивачеві відповідно до зазначених норм КЗПП України виплатити всі приналежні йому суми, що складають заборгованість по заробітній платі, чого зроблено не було і [PERSON] вимушений був звертатися з позовом до суду. Крім того, позивач фактично у своїй заяві про звільнення послався на тривалу (4 місяці) невиплату заробітної плати, тобто невиконання власником законодавства про працю та умов трудового договору, а тому і формулювання причини звільнення повинно бути змінено з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що у разі припинення трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статі 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки позивач написав заяву про звільнення у зв'язку із тривалою невиплатою заробітної плати, тобто у зв'язку із порушенням законодавства про працю та умов трудового договору, то слід стягнути із відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п. 2 постанови № 100 Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» «У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.». Відповідно до п. 8 постанови № 100 КМУ від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» «Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки № 67 від 11 листопада 2009 року посадовий оклад [PERSON] складав у травні 2009 року 550.00 грн. та у червні 2009 року 550.00грн. За травень та червень 2009 року загалом було нарахована заробітна плата у сумі 1100 грн. Відповідно до довідки №61 від 05 листопада 2009 року [PERSON] працював шість днів на тиждень. У травні 2009 року [PERSON] було відпрацьовано 23 дні (без урахування святкових днів), а у червні 26 днів, а загалом 49 днів (23+26=49). Середньоденна заробітна плата складає - 22.45грн/день, 1100грн. / 49днів = 22.45грн./день, середньомісячне робочих днів складає 25днів, 49днів / 2 = 25днів (24.5), середньомісячна заробітна плата складає 561.25 грн., 22.45 грн./день х 25 днів = 561.25 грн. Сума вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку складає 1683.75грн., 561.25 грн. х 3 міс. = 1683.75 грн. Окрім того, при звільненні, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не сплатив позивачу всіх сум, що належать йому від відповідача, а саме: індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, стосовно заробітної плати із березня 2009 року по день звільнення - 03 липня 2009 року, як це передбачено ст. ст. 24, 33, 34 Закону України «Про оплату праці», постановою № [NUMBER] від 20 грудня 1997 року «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати»; середній заробіток за весь період затримки розрахунку, як це передбачено ч.1 ст. 117 КЗпП України; компенсацію за невикористані протягом строку роботи в [PERSON] РСТК ТСОУ відпустки, як це передбачено ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», розрахунок даних сум є наступний. 1. Так, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» - «Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.». Відповідно до п.2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» затвердженого КМ України постановою № 1427 від 20 грудня 1997 року «Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток». Індекс інфляції складав: березень 2009 року 101.5%, квітень 2009 року 100.9%, травень 2009 року 100.5%, червень 2009 року 101.1%, липень 2009 року 99.9%, заробітна плата за лютий складала 550.00грн. Інфляція за період з березня 2009 року по липень 2009 року склала 103.9%. Індексація заробітної плати за лютий 2009 року складає 21.45 грн.. Заробітна плата за березень складала 550.00 грн. Інфляція за період з квітня 2009 року по липень 2009 року склала 102,4%. Індексація заробітної плати за березень 2009 року складає 13.2 грн.. Заробітна плата за квітень складала 550.00 грн. Інфляція за період з травня 2009 року по липень 2009 року склала 101.5%, Індексація заробітної плати за квітень 2009 року складає 8.25 грн. Заробітна плата за травень складала 550.00 грн. Інфляція за період з червня 2009 року по липень 2009 року склала 101.0%. Індексація заробітної плати за травень 2009 року складає 5.5 грн.. Заробітна плата за червень складала 550.00 грн. Інфляція за липень 2009 року склала 99.9%. Заробітна плата за червень 2009 року індексації не підлягає. Загальна сума індексації заробітної плати складає 48.4 грн. (21.45+13.2+8.25+5.5=48.4). 2. Відповідно до ст. 116 КЗпП України «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення». Відповідно до ст. 83 КЗпП України «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки». Відповідно до ст.117 КЗпП України «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку». При звільнені [PERSON] не було сплачено компенсацію за невикористані протягом часу роботи відпустки та вихідну допомогу. Час затримки сплати вищевказаних виплат складає 5 місяців (з липня 2009 року по листопад 2009 року). Розрахунок середньої заробітної здійснюється відповідно до п. п. 2, 8 постанови № 100 КМУ від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» згідно із вищезазначеним порядком. Згідно довідки № 67 від 11 листопада 2009 року посадовий оклад [PERSON] складав у травні 2009 року 550.00 грн. та у червні 2009 року 550.00грн. За травень та червень 2009 року загалом було нарахована заробітна плата у сумі 1100 грн. Відповідно до довідки № 61 від 05 листопада 2009 року [PERSON] працював шість днів на тиждень. У травні 2009 року [PERSON] було відпрацьовано 23 дні (без урахування святкових днів), а у червні 26 днів, а загалом 49 днів (23+26=49). Середньоденна заробітна плата складає - 22.45 грн/день, 1100 грн. / 49днів = 22.45 грн./день, середньомісячне робочих днів складає 25днів, 49днів : 2 = 25 днів (24.5), середньомісячна заробітна плата складає 561.25 грн.. Сума середньомісячної заробітної плати яка підлягає сплаті за час затримки складає 2806.25 грн. 3. Відповідно до ст.83 КЗпП України «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» - «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.». Відповідно до п. 2 постанови № 100 Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» «У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.». Відповідно до п. 7 вказаної постанови № 100 «Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.». [PERSON] працював у відповідача з 09 червня 2006 року по 03 липня 2009 року тобто 36 місяців. За період з липня 2006 року по червень 2007 року загальна заробітна плата складає 3664грн. Компенсація за невикористану відпустку за цей період складає 240.96 грн. За період з липня 2007 року по червень 2008 року загальна заробітна плата складає 4310 грн. Компенсація за невикористану відпустку за цей період складає 283.44 грн. За період з липня 2008 року по червень 2009 року загальна заробітна плата складає 5917 грн. Компенсація за невикористану відпустку за цей період складає 389.04 грн. Загальна сума компенсації за невикористані відпустки складає 913.44 грн. (240.96+283.44+389.04=913.44 грн.). Крім того, постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 і 19 серпня 2009 року керівник [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України за порушення вимог ст. 41 КУпАПП в частині достовірності обліку виконаної працівниками роботи, порушення порядку виплати заробітної плати, виплати всіх належних сум при звільненні та інш. притягнута до відповідальності в вигляді штрафів, ці постанови не оскаржені, виконані правопорушником. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином доведено, що неправомірними діями відповідача, повязаними з порушенням порядку звільнення позивача в частині формулювання звільнення, виплати належних сум при звільненні позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають відновленнню і повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Частина 1 статті 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд вважає підлягаючими частковому задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. з відповідача на користь позивача, оскільки позивачу дійсно завдано моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про виплату належних сум при звільненні і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями відповідача, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми. Хоча позивач і працював у відповідача за сумісництвом, маючи основне місце роботи, однак враховуючи, що він працював у відповідача із 2006 року, він розраховував свої витрати із врахуванням належної йому заробітної плати. Тривале неотримання заробітної плати призвело до того, що він вимушений змінювати свій звичайний уклад життя, зменшувати кількість своїх витрат для забезпечення життя, обмежувати себе у звичайних для мене побутових покупках. Також він витрачав свій час та кошти (транспортні витрати) для того, щоб виконати належну йому роботу, тривалий час не отримуючи за це законної винагороди, перекручування відповідачем підстав його звільнення змусило його нервувати, що вплинуло на його емоційний стан. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. У відповідності із п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» і п. 1, 2 ч. 3 ст. 81 ЦПК України робітники та службовці звільняються від сплати судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження представника відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно них є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення представника відповідача проти позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і обєктивно нічим не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим змінити підставу звільнення позивача з [PERSON] районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України із ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку із невиконанням власником законодавства про працю та умов трудового договору, стягнути з відповідача на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 1683 грн. 75 коп., індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати стосовно заробітної плати з березня 2009 року по день звільнення 03 липня 2009 року в сумі 48 грн. 40 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2806 грн. 25 коп., компенсацію за невикористані протягом строку роботи у [PERSON] районному спортивно-технічному клубі Товариства сприяння обороні України відпустки в сумі 913 грн. 44 коп., моральну шкоду 1000 грн. та судові витрати 07 грн. 50 коп., а всього 6459 грн. 34 коп., в задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial