Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до приватного підприємства «Зайер»,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Зайер [PERSON][PERSON] про скасування наказу директора ПП «Зайер» №7 від 27.08.2009 року про звільнення [PERSON] за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, зобов»язання ПП «Зайер» видати дублікат трудової книжки без внесення відомостей про наказ № 7 від 27.08.2009 року,вказавши як підставу звільнення закінчення строку дії трудового договору, відшкодування моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. 00 коп. В обгрунтування позову зазначила, що 01.10.2006 року її було прийнято на роботу на посаду заступника директора приватного підприємства «Зайер», про що видано наказ № 2 від 01.10.2006 року. 31.08.2007 року між нею та ПП «Зайер» було укладено строковий трудовий договір, строк дії трудового договору становив 2 роки - до 01.09.2009 року. Однак починаючи із серпня 2009 року відносини між нею та директором ПП «Зайер» [PERSON] погіршились,він почав ставитись до неї зверхньо, висував надумані звинувачення з приводу її невідповідності займаній посаді. Не зважаючи на це вона продовжувала виконувати свої посадові обов'язки, проте не маючи подальшого бажання працювати у атмосфері, яка склалась в трудовому колективі внаслідок негативного ставлення до неї керівника. 21.08.2008 року написала заяву про бажання звільнитись та перейти на іншу роботу. І хоча за наказом директора було створено умови, які по суті унеможливили належне виконання нею своїх посадових обов'язків, вона продовжувала щоденно, починаючи із 21.08.2009 року по 04.09.2009 року з'являтись на робочому місці та виконувати свої посадові обов»язки. Ці факти підтверджені листом-повідомленням від 21.08.2009 року, яким їй було відмовлено в доступі до документів, доповідною запискою на ім'я директора від 21.08.2009 року та табелем присутності на робочому місці з 21.08.2009 року по 04.09.2009 року. Після закінчення дії трудового договору їй не було видано ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки, не було проведено остаточних розрахунків по заробітній платі. З наказом про звільнення вона ознайомилась лише 21.09.2009 року,коли звернулась до Територіальної державної інспекції праці в Рівненській області. Лише після цього представником директора [PERSON] 13.10.2009 року їй було надано копію наказу про звільнення та трудову книжку. З наказу та трудової книжки їй стале відомо про те, що її було звільнено 27.08.2009 року за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я. Дії відповідача грубо порушують норми чинного трудового законодавства та її права як працівника. Всі вказані факти підтверджуються також і листом Територіальної державної інспекції праці у Рівненській області № 17-07/1480 від 21.10.2009 року. Застосування до неї п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України як підставу звільнення є незаконним. Жоден з обов»язкіх,передбачених п.3 трудового договору, покладених на неї, не передбачає безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей. Нею не було отримано під звіт ні коштів, ні товарів, не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність,у наказі про звільнення не наведено жодного факту вчинення нею будь-яких винних дій,які б давали підстави для втрати довіри до неї. Наказ про звільнення не містить жодного посилання на конкретний факт порушення вимог законодавства або своїх трудових обов'язків, а лише надумані та абстрактні твердження. Таким чином за своїм змістом наказ про звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КзПП не відповідає змісту трудового законодавства України, порушує її права як працівника, а тому підлягає скасуванню. Оскільки трудовий договір, який був укладений між нею та ПП «Зайер», був укладений на визначений строк, а за 9 днів до його закінчення вона попередила відповідача про бажання припинити його дію, то підставою її звільнення відповідно до п. 2 ч.1 ст.36 КзПП є закінчення строку дії трудового договору. Відповідно саме це формулювання мало б міститись в наказі про звільнення та в трудовій книжці. В трудовій книжці міститься запис,який негативно характеризує її як працівника та може погіршити можливості для подальшого працевлаштування. Відповідно ж до п. 2.10 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаного недійсним, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Таким чином у разі скасування наказу про звільнення відповідач зобов'язаний видати дублікат трудової книжки без внесення запису про цей наказ та підставу звільнення. Неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому,що порушені її нормальні життєві зв»язки,підірвано її репутацію в колективі,вона змушена докладати зусиль для відновлення нормальної життєдіяльності,принижено її честь та гідність. Моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн. 00 коп. Покликаючись на викладені обставини,просить позов задовольнити. В судовому засідання [PERSON] та її представник Філіп»єв А.О. позов підтримали,покликаючись на обставини,викладені в позовній заяві. Пояснили,що звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе у випадку винних дій працівника,який безпосередньо обслуговує грошові,товарні або культурні цінності,якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. [PERSON] заперечує факт підписання нею договору про повну матеріальну відповідальність,відповідачем не надано жодного доказу,який би свідчив про передачу їй під звіт товарно-матеріальних цінностей. Підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України є акти інвентаризації та табеля робочого часу,які підписані усіма працівниками,що працюють на підприємстві. Жодних доказів,що [PERSON] вчинила факти,які давали б підстави для втрати довір»я до неї з боку власника відповідачем не надано. Між ПП «Зайер» та [PERSON] підписано строковий трудовий договір, строк дії якого закінчувався 31.08.2009 року. [PERSON] не мала наміру продовжувати дію договору,в зв»язку з чим нею 21.08.2009 року написано заяву про звільнення. З часу написання вказаної заяви [PERSON] виконувались посадові обов»язки,однак в зв»язку з особистим конфліктом між нею та директором ПП «Зайер» її було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Незаконним звільненням позивачці завдано моральної шкоди, запис в трудовій книжці про звільнення в зв»язку з втратою довір»я підірвав її репутацію, принижено її честь та гідність. Покликаючись на викладені обставини, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON]»яненко Л.П. в судовому засіданні позов не визнала,просила в його задоволенні відмовити. Пояснила, що 01.10.2006 року [PERSON] була прийнята на роботу в ПП «Зайер»,в той же день нею було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Однак в зв»язку з втратою довір»я її 27.08.2009 року було звільнено на підставі наказу № 7 за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Наказ є законним і підстав для його скасування не має. В посиланням на вказане, просить відмовити в позові і в частині видачі дублікату трудової книжки та відшкодування моральної шкоди. Третя особа Зайер [PERSON][PERSON] в судове засідання не з»явився,про час та день розгляду справи був повідомлений в установленому порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2006 року прийнята на роботу в ПП «Зайер» на посаду заступника директора,про що видано наказ № 2. 31.08.2007 року між ПП «Зайер» та [PERSON] укладено угода,згідно якої [PERSON] прийнята на роботу на посаду менеджера та підпорядковується директору [PERSON][PERSON]. Строк дії договору до 01.09.2009 року. 21.08.2009 року [PERSON] написано заяву про звільнення в зв»язку з переходом на інше місце роботи. 27.08.2009 року ПП «Зайер» за підписом директора був виданий наказ № 7 про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв»язку з втратою довір»я. Згідно вказаного наказу, [PERSON] зобов»язана подавати директору щоденний звіт стосовно виконаних робіт, представляти йому усіх найманих нею працівників,вести всю адміністративну роботу підприємства. Ці обов»язки [PERSON] порушує: щоденних звітів не надає,працівників не представляє, приймає на роботу своїх родичів і знайомих, адміністративну роботу веде незадовільно. [PERSON] відмовляється надавати пояснюючу з приводу неналежного виконання своїх посадових обов»язків. [PERSON] приховує від нього статутні і фінансові документи, які в даний час на підприємстві відсутні,в сейфі були виявлені незаповнені чеки з проставленою печаткою. Такі дії [PERSON] дають підстави для втрати до неї довір»я. Доводи позивачки про те, що її ПП «Зайер» не було ознайомлено з вказаним наказом та не видано трудову книжку,підтверджується відповіддю на її заяву від заступника начальника відділу №2 державного інспектора праці від 21.10.2009 року № 17-07/1480. Згідно ст.47 КЗпП України,власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки,зазначені в ст. 116 КЗпП України. Для вирішення трудового спору рекомендовано звернутися в суд. Відповідно до норм процесуального законодавства обставини в цивільних справах зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як пояснила представник відповідача, наказ № 7 від 27.08.2009 року про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є дійсним і підстав для його скасування немає. Згідно ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ В посадові обов»язки [PERSON] згідно угоди від 31.08.2007 року входить: виконавча організація процесу роботи на підприємстві, приймати на роботу робочий персонал та забезпечувати безпечні для здоров»я умови праці, організація юридичної допомоги, забезпечити основним та допоміжним обладнанням,здійснювати контроль над безпекою виробництва та умовами праці,управління системою безпеки, не розголошувати конфіденційну інформацію у випадку,якщо вона є комерційною та не підлягає розголошенню,щодня надавати директору звіти стосовно здійснення управлінської діяльності,право звільнювати працівників має тільки директор,усі наймані працівники мають бути попередньо представленими директорові. Стаття 41 КЗпП України передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов,а саме п.2 ч.1 передбачає,що трудовий договір може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. На цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності,тобто одержують їх під звіт. Згідно п.28 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Як вбачається з актів, комісія в складі [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] склала акти про те,що [PERSON] була відсутня на робочому місці 21.08.2009 року,22.08.2009 року,23.08.2009 року,24.08.2009 року,25.08.2009 року,26.08.2009 року,27.08.2009 року. Однак дані акти суд оцінює критично. Вказані акти спростовуються самими ж особами,які їх склали,а саме свідки [PERSON], [PERSON] пояснили,що [PERSON] на роботу в ПП «Зайер» приходила, на робочому місці з»являлась. Свідок [PERSON] підтвердив це та пояснив,що не правильно зрозумів зміст обставин підписання акту. Як вбачається з табелю,складеного за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] була присутня на робочому місці 21.08.2009 року, 25.08.2009 року,26.08.2009 року,27.08.2009, 28.08.2009 року, 31.08.2009 року, 01.09.2009 року,02.09.2009 року,03.09.2009 року,04.09.2009 року. Окрім того суду позивачкою надано доповідну записку про те,що вона не має можливості виконувати свої обов»язки з 21.08.2009 року,не має доступ до документів ПП «Зайер». Системним адміністратором ПП «Зайер» [PERSON] складено лист-повідомлення,що за усним наказом директора [PERSON] [PERSON][PERSON] він відмовляється надати [PERSON] код сейфу,де знаходяться документи підприємства. Відповідачем суду жодних доказів,на підставі яких [PERSON] законно звільнено за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України не надано, в судовому засіданні ні в усній формі не надано пояснень,ні в письмовій формі не доведено законність її звільнення за вказаною статтею. На підприємстві виявлено ряд порушень вимог трудового законодавства, про що складено відповідні акти перевірки від 20.10.2009 року за №17-11-012П/0019, №17-11-012П/008,№14-11-012П/0029, в тому числі [PERSON] з наказом про звільнення від 27.08.2009 року під розпис не ознайомлена, в день звільнення не видано трудову книжку. Протилежне в судовому засіданні відповідними доказами відповідачем не підтверджено. Належне оформлення трудової книжки при звільненні означає внесення запису про звільнення із зазначенням причин (підстав, формулювань) і з посиланням на закон. Згідно п.2.4,п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою КМУ від 02.03.1994 року № 131, записи в трудовій книжці при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу; з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення власник зобовязаний повідомити працівника під розписку в особистій картці. Згідно п.4 - власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Суд визнає наказ про звільнення [PERSON] незаконним і таким,що підлягає до скасування. За наведених обставин, запис про звільнення після видання наказу про звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України до трудової книжки [PERSON] внесений з грубим порушення норм чинного законодавства і є незаконним. Підлягає до задоволення й вимога про видачу дублікату трудової книжки. Як вбачається з наказу № 58 від 29.07.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»,при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу,надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису,визнаного недійсним. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд визнає доведеним факт порушення відповідачем законних прав позивачки, що завдало їй моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений [PERSON] 5\~000 грн., суд вважає явно завищеним і таким , що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Враховуючи рівень порушення душевного спокою позивачки, глибину та тривалість психологічних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди в сумі \~500 грн. На підставі викладеного,ст.ст.36,41,48,237-1, КЗпП України,

Outcome: partial