Jurisdiction: civil
Date: 2010-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської Ради неправомірними та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської Ради недовиплачені кошти, які передбачені ст.37 ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " за період з 01.04.2007 року по 01.05.2010 року, мотивуючи це тим, що вона являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, пенсіонерка. Позивачка вважає, що проведення виплат в твердих сумах, встановлених Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року, а не в розмірах визначених ЗУ " Про статус і соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " порушує її права. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов не визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено,що позивачка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, яким є м Коростень, отримує компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ... , яким встановлені компенсації та доплати громадянам, що проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до вимог ст. 37 вищезазначеного Закону, громадянам, що проживають на території радіоактивного забруднення, зоні гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога , в зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є громадяниною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що стверджується вкладкою до посвідченя. Крім цього, позивачка проживає в [INFO], яке згідно переліку населених пунктів, віднесено до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, і ',о зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про статус і соціальний захист :ромадян,що постраждали від Чорнобильської катастрофи» ромадянам, які проживають територіях радіоактивного забруднення, иплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням доживання продуктів харчування місцевого виробництва та собистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні посиленого адіоекологічного контролю - 30% від мінімальної заробтної плати; у .он і гарантованого добровільного відселення 40% мінімальної І іаробітної плати; у зоніі безумовного (обов'язкового) відселення - 50% І іінімальної заробітної плати. Відповідно до поданих довідок і заперечення з УПСЗН Коростенської ¦іської ради позов за ст..37 ЗУ «Про статус ...» слід задовольнити І :астково, так як позивачка в позові просить стягнути кошти за період з (і.05.2007 року по 01.07.2010 року, а в УПСЗН за період з 01.08.2008 року Щю теперішній час позивачка не перебуває в управлінні на обліку як ітримувач даних коштів. Проте, належні позивачці виплати виплачуються в розмірі, І іередбаченому Постановою КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про І юмпенсаційні виплати особам, постраждалим від Чорнобилвської | атастрофи». Обговорюючи питания положения якого нормативно-правового акту І :лід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з іаступного: відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їх посадові соби зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що ередбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, іжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ерховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує .правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з ріоритетності законів на підзаконними актами, суд прийшов до исновку, що при визначенні розміру допомог позивачеві застосуванню ідлягають норми ЗУ «Про статус....» Однак, згідно пп. 8 п. 28 розд. II У «Про Державний бюджет України на 2008 рік», громадянам,що роживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується омісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання родуктів, харчування мвсцевого виробництва та особистого піддсобного осподарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів 'країни. Згідно пп. 9 п. 2 8 розд. II цього Закону, громадянам, які рацюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата порядку та розмірах, встановленх Кабінетом Міністрів України . Таким чином, були наявні нормативно-правові акти, які мають днакову юридичну силу, але по різному регулюють спірні равовідносини. Вирішуючи питания про те, положення якого Закону ідлягають застосуванню для їх вирішення, суд зважає на аступне:відповщно до ст. 75 Конституції України, Верховна Рада 'країни є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція .крїни не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, ому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає, також, і |акону України, який би регулював питання подолання колізії норм аконів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд країни у п. З мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № -зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження, щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Відповідно до ч. З ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України. Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеним Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» фактично змінено положения Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який діяв у часі раніше, пріоритетними, в даному випадку є положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік». Разом з тим, судом враховується, що положення п.п. 8, 9 пункту 28 розд. II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р.», яким фактично змінено на 2008 рік дію Закону «Про статус...», в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати , і абз.2,3,4 частини першої статей 37, 39 Закону України «Про статус...», рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними. Проте, зазначені положення втратили чинність з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, а тому до вказаної дати відповідач правомірно здійснював виплати в розмірах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 р». З урахуванням того, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною радою України на період з 1 січня по 31 грудня відповідного року, суд встановив наявність підстав для зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст. 37) та доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення (ст. 39), за період з 23 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Суд погоджується з доводами позову про те, що вимоги Закону "Про статус..." відповідачем порушувались, позивачка не отримувала зазначених кошт в відповідних розмірах , тому вимоги позову, в частині прав позивача на отримання сум компенсацій в розмірах, передбачених ст.37,39 ЗУ «Про статус...» є обгрунтованими. Що стосується вимог позову, про стягнення на користь позивача конкретних сум, визначених ст. 37 ЗУ "Про статус..." , то суд цю вимогу відхиляє, оскільки конкретні суми виплат мають визначатись відповідачем за відповідними розрахунками. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року № 987, встановлено новий порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахуваннями виплата доплат за роботу в зоні забруднення працюючим особам, проводиться через управління соціального захисту населення населення місцевих органів виконавчої влади , пенсіонерам за місцем виплати енсій. З врахуванням наведеного, зазначені доплати позивачці ідповідач має нарахувати і виплатити. Відповідно до Закону країни " Про Державний бюджет України на 2008 рік " та Порядку икористання коштів Державного бюджету України на виконання програм, ов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок орнобильської катастрофи, затвердженого Наказом № 147 від 02.04.2004 оку Міністерства праці та соціальної політики України - , за якими оловним розпорядником бюджетних коштів, призначених для видатків на оціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської атастрофи є Міністерство Праці та соціальної політики України, а на ісцях відповідні Управління праці та соціального захисту населення та правління Пенсійного фонду України в м. Коростені таким є відповідач огляду на зазначене, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial