Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

05.05.2010 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, в якій позивач просить суд винести рішення, яким визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА , що до відмови в перерахунку та виплаті [PERSON], сум одноразової допомоги на оздоровлення, неправомірними та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА на мою користь недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки в розмірі 8760,00 гривень. Позивач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про місце, день та час слухання справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та має 2 групу інвалідності, і на підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( надалі - Закону ) має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідно до частини 7 ст. 48 Закону, в редакції закону № 230/96 - ВР від 06 червня 1996 року, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги на оздоровлення. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Однак за 2007, 2008 та 2009 роки позивач отримав допомоги на оздоровлення значно нижчі, ніж це передбачено ст. 48 Закону, зокрема в січні 2007 року при мінімальному розмірі заробітної плати в 440,00 гривень, - 120,00 гривень , в січні 2008 року , при мінімальному розмірі заробітної плати в 515,00 гривень, - 120 гривень 00 копійок; за 2009 рік в січні 2010 року при мінімальному розмірі заробітної плати в 869,00 гривень також 120 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 71 Закону, дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Суд вважає , що виплата допомоги повинна була розраховуватися виходячи з мінімального розміру заробітної плати встановленої законодавчо: на січень 2007 року , статтею 62 Закону України « Про Державний бюджет України на 2007 рік » N 489- V від 19 грудня 2006 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати в 440,00 гривень; на січень 2008 року, статтею 59 Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 рік» N 107-VI від 28 грудня 2007 року було встановлено мінімальний розмір заробітної плати в 515 гривень, а на січень 2010 року статтею 2 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» № 1646-VI від 20 жовтня 2009 року в розмірі 869 грн. 00 коп. і розмір допомоги повинен становити: -у 2007 році - 2200,00 гривень ( 5 х 440 грн) - у 2008 році - 2575,00 гривень (5x515 грн) ; - у 2009 році - 4345,00 гривень ( 5 х 869 грн); З урахуванням вже отриманої допомоги загальна недоотримана сума щорічної допомоги на оздоровлення складає - 8760,00 гривень ( 9120 - 360). Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Питання одноразової допомоги на оздоровлення , згідно ст. 48 Закону, вже неодноразово розглядалося і вирішувалося найвищими судовими інстанціями України, які зобов'язали відповідні органи соціального захисту населення провести перерахунок сум одноразових допомог та здійснити виплату недоотриманих коштів. Відповідачем, після розгляду звернення позивача про перерахунок та виплату йому одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 - 2009 роки, було відмовлено у вчиненні вказаної дії, пославшись на постанову КМ України № 562 від 12 липня 2005 року. Згідно з положеннями частини четвертої статті 8 ЩІК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Також, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, застосуванню підлягають статті 48 та 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України на яку посилається відповідач. Суд вважає дану позицію відповідача, органу якому делеговані державою функції нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення, неправомірною, а відтак незаконною, а тому відповідно до ст. 70 Закону вимушений звернутися до суду для поновлення своїх порушених прав. Відповідно до п. 3 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 лютого 2010 року N 1691-VI, який набрав чинності з 10 березня 2010 року, справи у спорах з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Викладене підтверджується доданими до даної заяви документами -письмовими доказами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved