Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-16 00:00:00

13 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Барвінківського районного управління праці та соціального захисту населення Харківської області (далі управління). Позивач просив визнати незаконним дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та зобовязати управління здійснити перерахунок суми щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2007 року по 2009 рік в сумі 7875 грн. відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та рішень Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6- рп/2007 та від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії, а тому має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте нарахування та виплата вказаної соціальної виплати здійснювалася відповідачем в значно менших розмірах, ніж передбачено законодавством. Раніше з письмовою заявою позивач звертався до відповідача з проханням провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, проте йому було відмовлено. Відповідач, Барвінківське районне управління праці та соціального захисту населення, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свого представника до суду не направило, надало заяву з проханням справи заслухати без представника та заперечення за позовом, вказуючи на те, що їх дії при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення були цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, які були передбачені Законами України «Про Державний бюджет» на відповідний рік та відповідними постановами Кабінету Міністрів України. В судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, але \~ надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Згідно з копією посвідчення серії А № 129917 від 30.12.1992 року, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2). Згідно з довідкою Барвінківського районного управління праці та соціального захисту населення від 14 травня 2010 року позивачеві виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення відповідно до постанови КМ України від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи : 12.07.2007 року 100 грн., 23.08.2008 року - 100 грн., 14.10.2009 року 100 грн. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно з ч. 7 ст. 48 цього ж Закону, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. При цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: у 2007 році 420 грн. (Закон України (489-16) № 489 V „Про Державний бюджет України на 2007 рік (19.12.2006); у 2008 році 525 грн. (ст. 59 Закону України № 107 (107-17) „Про Державний бюджет України на 2008 рік); у 2009 році 650 грн. (ст. 55 Закону України № 835-VI „Про Державний бюджет України на 2009 рік) . Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати. Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2009 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказана норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року. Тим рішенням Конституційного Суду України також встановлено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. У 2007 році позивач отримав допомогу на оздоровлення 12 липня 2007 року, тобто після 09 липня 2007 року , а тому останній має право на її отримання у розмірі , встановленому ч. 4 ст. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року. Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС Враховуючи, що позивач отримав допомогу на оздоровлення 23 серпня 2008 року, тобто після 22 травня 2008 року, суд вважає, що останньому допомога на оздоровлення у 2008 році повинна була призначатися відповідно до вимог зазначеного закону. На 2009 рік ніяких змін у вказаний закон не вносилось. При цьому суд приходить до висновку, що встановлений у 2005 році Постановою КМУ №562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до якої позивачу і проводились відповідні виплати, не відповідав розміру, встановленому законом. Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, і тому, враховуючи ч. 3 ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України №796-XII, є безпідставним. Таким чином суд вважає, що дії відповідача в частині нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірах менших, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає неправомірними. Вимоги позивача про стягнення з Барвінківського районного управління праці та соціального захисту населення Харківської області недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial