Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.01.1987 р. до 08.02.2008 p., мають дочку [PERSON] [INFO], яка є інвалідом з дитинства 2-ї групи і проживає разом з [PERSON] У березні 2010 року [PERSON] звернулася до суду в порядку вимог ст.ст. 60, 69 СК України з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: Харківська область Чугуївський район, с. Волхів Яр, вулиця Харківська № 11 та зареєстрованого на імя [PERSON] Просила поділити зазначений житловий будинок як обєкт спільної сумісної власності, що придбаний в період шлюбу на сумісні кошти, виділивши їй у власність з урахуванням інтересів дочки-інваліда та на підставі частини 3 ст. 70 СК України 2\\3 частини цього будинку, а за відповідачем просила визнати право власності на 1\\3 частини вказаного будинку. ч [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що спірний житловий будинок був виділений йому радгоспом « Схід», який потім продав будинок йому, [PERSON] При цьому гроші для укладення .договору купівлі-продажу квартири надав йому батько [PERSON], який зняв гроші в сумі 2000 грн. з свого особового рахунку у відділенні Ощадбанку, а частину коштів для купівлі будинку батько передав йому готівкою в присутності матері [PERSON] та сестри [PERSON]. Також зазначав, що він є інвалідом 3-ї групи, за станом здоровя неодноразово перебував у стаціонарних умовах лікарні, не працює, проживає на пенсію по інвалідності, розмір якої складає 477,03 грн. і інших доходів не має, виплачує аліменти на дочку в сумі 150 грн. щомісячно, що є суттєвими умовами при розгляді цієї справи. У зв'язку з викладеним заявив зустрічний позов до [PERSON] про визнання за ним право власності на спірний будинок в цілому(а.с. 24-26). Сторони взаємних вимог не визнали. Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позовні задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як пояснили сторони та вбачається з свідоцтва серії 1-ВЛ № 070898, виданого 10.06.2008р. відділом РАГС по Чугуївському району Чугуївського МРУЮ Харківської області про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]І.(а.с. 5) останні перебували у шлюбі з 10.01.1987 р. до 08.02.2008 p., мають дочку [PERSON] [INFO], яка є інвалідом з дитинства 2-ї групи і проживає разом з [PERSON]І.(а.с. 15). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу від 06.01.1992 p., посвідченого секретарем виконкому Волоховярської сільської ради Чугуївського району Харківської області, укладеного між радгоспом «Схід» та [PERSON], останній купив житловий будинок житловою площею 52,3 кв.м, розташований за адресою: Харківська область Чугуївський район, с. Волхів Яр, вулиця Харківська №11, оплативши за приходним ордером від 28.11.1991 року 50% його залишкової балансової вартості, що складає 4709 руб., на підставі рішення профкому № 27 від 16.12.1991 р. за згодою трудового колективу(а.с.6). На підставі рішення виконкому Волоховярської сільської ради Чугуївського району Харківської області від 08.10.1992 р. за №43 [PERSON] 15.10.1992 р. було видано свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок цілому(а.с. 7), який зареєстрований в Чугуївському БТІ 22.10.1992 року (а.с.7-10). Згідно даних паспорту [PERSON] та тимчасового посвідчення [PERSON] , довідки Волоховярської сільської ради Чугуївського району Харківської області, вони як і відповідач [PERSON], зареєстровані у спірному будинку (а.с. 11,13-14). Відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, майно, яке набуте- подружжям під час шлюбу, є їх спільною Сумісною власністю. Посилання [PERSON] на те, що вказаний будинок придбаний ним особисто не за сумісні кошти подружжя, а за власні кошти, які надав йому батько, суд вважає безпідставними. Сам факт зняття 26 .11.1991 р. коштів в сумі 2000 рублів [PERSON] з рахунку № 5704 у ТВТВ № 2834\\021(а.с.9) не може свідчити про те, що зазначені кошти передані останнім сину [PERSON] для купівлі будинку , у тому числі й для придбання цього будинку ним особисто, а не на користь його сім»ї, оскільки будь- яких обєктивних даних про цільове використання зазначених коштів на придбання спірного будинку відповідачем [PERSON] суду не надано. Також відсутні й достовірні докази про те, що для купівлі житлового будинку вартістю 4709 руб., [PERSON] витрачені тільки особисті кошти, у тому числі й кошти, які надав йому батько. Пояснення свідка [PERSON] про те, що її батько [PERSON] передав брату гроші для придбання будинку не є відповідно до вимог ст-ст. 58-60 ЦПК України належними та достовірними доказами цього факту без відсутності інших письмових доказів. За таких обставин суд вважає, що спірний будинок є спільним майном подружжя [PERSON], що придбаний ними в період шлюбу на сумісні кошти для потреб їх сім»ї. Відповідно до ч.І ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. При цьому згідно ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі подіту майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не оспорювали того факту, що шлюбного договору або іншої домовленості щодо поділу майна вони не укладали. Суд вважає, що посилання позивачки [PERSON] на застосування до спірних правовідносин вимог ч.З ст. 70 СК України, оскільки з нею проживає дочка - інвалід 2-ї групи, є безпідставними. Як вбачається з наданих відповідачем [PERSON] витягів з історій хвороб та інших медичних документів він визнаний інвалідом третьої групи, тривалий час знаходився на лікуванні в стаціонарних умовах лікарняних закладів(а.с. 46-50), має незначну за розміром пенсію, з якої відповідно до судового рішення виплачує аліменти на дочку [PERSON]М.(а.с. 32-33), інших доходів не має. За таких обставин суд вважає, що підстав для відступу від рівності часток подружжя при поділі їх сумісного майна немає. Відповідно доч.1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У зв'язку з цим суд вважає можливим визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1\\2 частку житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: Харківська область Чугуївський район, с. Волхів Яр, вулиця Харківська № 11 та зареєстрованого на імя [PERSON], задовольнивши-позов [PERSON] частково, а в задоволенйі зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на вказаний будинок в цілому - відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial