Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на отримання пенсійних виплат, спонукання до розрахунку розмірів виплат згідно законодавства та до виплати недоплачених сум, мотивуючи слідуючими підставами. Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Розмір державної пенсії визначений ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим: по другій групі інвалідності вісім мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - начальник Управління Пенсійного Фонду України в Семенівському районі Чернігівської області [PERSON] звернулась до суду з письмовою заявою про розляд справи без участі представника відповідача, позовані вимоги не визнає повністю. Суд, заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовільнити частково за слідуючих підстав. По справі встановлено, що позивач внаслідок захворювання, пов»язаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у 1986 році, визнаний інвалідом третьої групи з 24 листопада 1998 року, а з 31 березня 2010 року - другої групи та належить до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, де перебуває на обліку як пенсіонер, із заявою про нарахування державної та додаткової пенсії у розмірах, встановлених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постаждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в проведенні перерахунку пенсії йому було відмовлено. В даному випадку відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій позивачу виходячи з їх розмірів, встановлених законами України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінасування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Нормами ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком. Дія вищезазначених норм Закону зупинялася на 2008 рік Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року в частині визначених розмірів пенсій та надбавок, однак рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни визнані неконституційними. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України. Позивач ставить питання у частині позовних вимог про нарахування та виплату пенсійних виплат за період з 01 листопада 2006 року та весь 2007 рік, але суд вважає за необхідне відмовити у цій частині вимог, враховуючи слідуюче. Законами України « Про державний бюджет України на 2006 рік» та «Про державний бюджет на 2007 рік» дію частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах, відповідних до мінімальної заробітної плати на відповідні роки було зупинено. Таким чином, вимоги за 2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем допомога виплачується у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562, тобто у відповідності з тим нормативно-правовим актом, який регулює спірні відносини. Разом з тим, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6 рп/2007 положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію абзацу четвертого частини четвертої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано такими, що не відповідають Конституції України. Таким чином вимоги за 2007 рік підлягають задоволенню за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області із заявою про перерахунок пенсійних виплат 01 квітня 2010 року, а отримавши відповідь про відмову 09 квітня 2010 року звернувся до суду 13 травня 2010 року. Позивач має право на отримання пенсійних виплат з 24 листопада 1998 року, тобто з дня встановлення групи інвалідності. За таких обставин суд вважає, що строк звернення до суду не пропущений. У частині стягнення недовиплаченої пенсії з відповідача, суд вважає за необхідне відмовити у звязку з тим, що стягнути можливо лише за умови коли пенсійні виплати були б нараховані. У даному випадку необхідно зобовязати відповідача нарахувати та виплатити недовиплачені пенсійні виплати. Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання за ним права отримувати суму підвищення щомісячної пенсії у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому що в ході судового розгляду було встановлено, що позивач отримує вказану виплату, призначену відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка нараховується виходячи із суми отримуваної ним на даний час пенсії. Спору щодо нарахування та виплати вказаної суми підвищення щомісячної пенсії у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з матеріалів справи та пояснення позивача не вбачається. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо допущення негайного виконання судового рішення, у зв»язку з тим, що ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд допускає негайне виконання судових рішень. Вказаною статтею не передбачено випадків допущення негайного виконання рішень у справах, пов»язаних з нарахуванням та виплатою пенсій. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на користь позивача [PERSON]М. понесені ним витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень 00 копійок. Також суд вважає за необхідне на підставі п. п. 18, 34 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнити від сплати державного мита позивача [PERSON] та відповідача управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області.

Outcome: approved