Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в майні подружжя, посилаючись на те,що 2 жовтня 1988 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Богодухівській сільській раді Чорнобаївського району Черкаської області. В цьому шлюбі сторони мають двох синів [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільно з відповідачем позивачка прожила до 2007 року, а потім чоловік виїхав і став проживати в м.Черкасах до травня 2009 року, а потім знову І повернувся в с.Богодухівку , але подружні стосунки з чоловіком не поновились. 4 травня 2007 року рішенням Чорнобаївського районного суду шлюб між сторонами розірваний. В зв»язку з розпадом сім»ї виник спір про частку в спільному майні подружжя, а саме про право на частину будинку та споруд ,що знаходяться за адресою с.Богодухівка по вул.Дружби,30-а Чорнобаївського району, ринкова вартість якого, на думку позивачки становить 40000 грн. Вказаний будинок було придбано сторонами в період шлюбу шляхом купівлі його в агрофірмі «Богодухівська» Чорнобаївського району, про що було укладено відповідний договір від 14 грудня 1992 року в Богодухівській сільській раді Чорнобаївського району. Але поскільки договір купівлі продажу будинку не був в подальшому посвідчений нотаріусом,і не зареєстрований в бюро інвентаризації то вказаний договір купівлі продажу,посвідчений в сільській раді, не визнається в БТІ належним правоустанавлюючим документом і по цій причині державна реєстрація будинку не проведена. 28 грудня 1992 року згідно розпорядження представника президента України в Чорнобаївському районі було видано на ім»я відповідача [PERSON] дозвіл на будівництво вказаного будинку на земельній ділянці виділеній рішенням Богодухівської сільської ради від 7 листопада 1992 року за№325. ГІоскільки відповідач, на ім»я якого зареєстрований будинок по обліку сільської ради і на ім»я якого виданий будівельний паспорт відмовляється отримати належний правоустанавлюючий документ на будинок і забезпечити його державну реєстрацію, позивачка позбавлена можливості зробити це самостійно і звернулась з позовом до суду. Позивачка також стверджувала,що будинок було куплено за обоюдні кошти, а договір було укладено на відповідача як на голову сім»ї. Крім того, позивачка при розгляді її позовних вимог просила врахувати,що вже після розпаду сім»ї, а саме в березні 2009 року вона самостійно за власні кошти збудувала біля будинку забір з металопластикових листів, на що витратила 3000 гри.( з урахуванням вартості матеріалів та монтажу). Також разом з нею проживає неповнолітній син [PERSON], [INFO], а старший син перебуває на контрактній військовій службі. Просила з І урахуванням вищевказаних обставин визнати право власності за нею на 60% вказаного будинку і надвірних споруд,що є спільним сумісним майном подружжя. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач позовні вимоги визнав, згідний на визнання за позивачкою І права власності на спірне будинковолодіння на 60%, а йому визнати право власності на 40% будинковолодіння. При цьому позивачка відмовилась від стягнення грошової компенсації за побудований нею забір, проте просила сплатити половину понесених судових витрат в сумі 180 грн. Відповідач визнав позовні вимоги повністю. Виходячи з наведеного, у відповідності з ч.4 ст. 174 ЦГЖ України у разі визнання відповідачем позову,суд за наявності до того підстав,ухвалює рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Суд,заслухавши пояснення позивачки,,дослідивши докази по справі, встановив слідуючі обставини справи та належні їм правовідносини. 2 жовтня 1988 року сторони зареєстрували шлюб у Богодухівській сільській раді Чорнобаївського району Черкаської області. В цьому шлюбі сторони мають двох синів [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], 21 січня ! [INFO]. Спільно з відповідачем позивачка прожила до 2007 року, а потім чоловік виїхав і став проживати в м.Черкасах до травня 2009 року, а потім знову Повернувся в с.Богодухівку, але подружні стосунки з чоловіком не поновились. 4 травня 2007 року рішенням Чорнобаївського районного суду шлюб між сторонами розірваний. В зв»язку з розпадом сім»ї виник спір про частку в спільному майні подружжя, а саме про право на частину будинку та споруд ,що знаходяться за адресою с.Богодухівка по вул.Дружби,30-а Чорнобаївського району, ринкова вартість якого, на думку позивачки становить 40000 грн. Вказаний будинок було придбано сторонами в період шлюбу шляхом купівлі його в агрофірмі «Богодухівська» Чорнобаївського району, про що було укладено відповідний договір від 14 грудня 1992 року в Богодухівській сільській раді Чорнобаївського району. Але поскільки договір купівлі продажу будинку не був в подальшому посвідчений нотаріусом,! не зареєстрований в бюро інвентаризації то вказаний договір купівлі продажу,посвідчений в сільській раді, не визнається в БТІ належним правоустанавлюючим документом і по цій причині державна реєстрація будинку не проведена. 28 грудня 1992 року згідно розпорядження представника президента України в Чорнобаївському районі було видано на ім»я відповідача [PERSON] дозвіл на будівництво вказаного будинку на земельній ділянці виділеній рішенням Богодухівської сільської ради від 7 листопада 1992 року за№325. Встановлені обставини підтверджуються копією рішення суду від 4 травня 2007 року тзо розірвання шлюбу, копією договору купівлі продажу будинку посвідченого Богодухівської сільською радою 14 грудня 2009 року,копією будівельного паспорта на будинок,копіями свідоцтв про народження дітей, довідкою виконавчою служби №130 від 13 квітня 2010 року довідками Богодухівської сільської ради №530 від 12 квітня 2010 року,№563 від 21 квітня 2010 року. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 ч.З СК України за рішенням суду частка майна дружини,чоловіка може бути збільшена,якщо з нею проживають діти за умови,що розмір аліментів,які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного,духовного розвитку та лікування. На стягнення грошової компенсації за частку в збудованій позивачкою огорожі, позивачка не претендує і відмовилась від позову в цій частині. Виходячи з наведеного, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved