Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-01 00:00:00

В травні 2010 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення грошової допомоги, мотивуючи це тим, що має право на гарантії і пільги, визначені Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ «Про соціальний захист дітей війни» (далі - [PERSON] України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ). Відповідно до статті 6 цього Закону з 01.01.2006 їй має щомісячно сплачуватись підвищення до пенсії у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, у 2007- 2010 роках позивачка такої доплати до пенсії у зазначених розмірах не отримала. Вважає такі дії (бездіяльність) відповідача неправомірними, у зв'язку з чим звернулась до суду з позовом про захист порушеного права. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просив задовольнити, слухаючи справу у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні не з'явився, проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні вимог. Заперечення подав у письмовій формі. Відповідач вважає, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовоми актами, а вимоги позивачки безпідставними. Суд, вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Позивачка, [INFO], є дитиною війни, на яку поширюються гарантії і пільги, визначені Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. У 2007 - 2010 роках виплата позивачці щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, у розмірах, передбачених Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ, не здійснювалась. Відповідно до статті 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ (в редакції від 20.12.2005 №3235-ІV) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ визначено, учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, в силу статті 58 Конституції України акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тобто законодавчі акти застосовуються до відносин, які виникли з дня набрання ними чинності. Верховна Рада України, відповідно до статті 75 Конституції України, є єдиним органом законодавчої влади в Україні, до повноважень якої належить прийняття законів. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи і іншого закону, в тому числі залежно від предмету правового регулювання. Однак, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативним актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим самим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спору у цих відносинах суд має застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Вирішуючи питання про застосування закону з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суд зазначає наступне. [PERSON] України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частина друга статті 6, частина друга статті 19. Виконання територіальним органом Пенсійного фонду України вимог законів про державний бюджет при здійсненні соціальних виплат виключає ознаки протиправності в діях цього суб'єкта владних повноважень, і навпаки, невиконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у той час, коли законодавчих обмежень для його застосування не було, тягнуть за собою визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними. Принцип законності закріплений у частині другій статті 6, частині другій статті 19 Конституції, є визначальним для дій органів державної влади. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно з дня законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного, забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки. Розмір підвищення до пенсії, щомісячного довічного грошового утримання чи «Про державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, визначається статтею 6 Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. Кабінету Міністрів України законом не надано право змінювати розмір вказаних доплат. Виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні даного спору постанова від 28.05.2008 №530 застосуванню не підлягає, а спір має вирішуватися на підставі відповідних положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та інших законів України. Відносно застосування до спірних правовідносин статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд вважає, що застереження, наведене в частині третій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»- від 09.07.2003 року №1058-ІУ відносно використання мінімального розміру пенсії за віком лише для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування цієї величини для обчислення розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, яке виплачується дітям війни відповідно до Закону «Про соціальний захист дітей війни», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком у цих правовідносинах використовується як коефіцієнт для визначення розміру щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого Законом України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. Суд також звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин законодавчих актів, не може бути поставленим в залежність від бюджетних асигнувань. Посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» (заява №56849/00) та від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» (скарга № 59498/00), Європейський суд з прав людини констатував, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Відсутність грошових коштів не є для влади держави виправданням для невиконання рішення суду. Неможливість виконання рішень, що вступили в законну силу, є втручанням у право на мирне володіння майном. Цивільним процесуальним Кодексом України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється трирічний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позовна заява була подана позивачкою до суду у травні 2010 року. Вимоги позивача, що випливають з права на отримання щомісячного підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, як різновиду соціальної виплати, мають захищатися судом з урахуванням правил, встановлених ЦПК України щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Виплати, передбачені статтею 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ, мають періодичний характер і повинні здійснюватися щомісячно. Тож, позивач кожного місяця, отримуючи пенсію, усвідомлював чи повинен був усвідомлювати про порушення наданого йому законом права на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії йому як дитині війни. Таким чином, право позивача, що підлягає захисту судом, обмежується проміжком часу в три роки, що передують дню пред'явлення позову. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, задоволенню підлягають вимоги позивача, що випливають з права на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, за період за 2009 рік, зобов'язавши відповідача нарахувати недоплачену соціальну допомогу відповідно до Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ. В той же час, не можна погодитись з вимогою позивачки про зобов'язання відповідача здійснювати нарахування та виплату такої допомоги у майбутньому, оскільки здійснення таких соціальних нарахувань та виплат у майбутньому залежить від спеціального законодавства, яке буде діяти у той період часу.

Outcome: partial