Jurisdiction: civil
Date: 2010-07-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», треті особи Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Депо №1 Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» в особі начальника [PERSON], про стягнення середнього заробітку за затримку в поновленні на роботі, відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно зазначила, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2006 року вона була поновлена на роботі в Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» та з відповідача стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Заробітну плату за час вимушеного прогулу Депо №1 відшкодувало, а рішення в частині її поновлення на роботі виконало лише 29.11.2007 року. Не виконавши вимоги ст.235 КЗпПУ, керівництво Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» подовжило її вимушений прогул ще на 13 місяців та 9 днів. Виходячи з цього просила стягнути заробітну плату за затримку в поновленні на роботі за вказаний вище період в сумі 10562 грн. 02 коп. Крім того, для того, щоб адміністрація Депо №1 виконало рішення апеляційного суду, їй довелось 13 місяців ходити по інстанціям, звертатись до відділу юстиції, суду з метою виконання рішення. В звязку з цим, їй також було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 1500 грн. та також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в заяві обставини, просила задовольнити її в повному обсязі. Представники відповідача МКП «Дніпропетровський електротранспорт та третьої особи Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» в особі начальника [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Не заперечували факт несвоєчасного поновлення позивачки на роботі на підставі рішення суду. Однак, зазначили, що [PERSON] було поновлено на роботі 16.04.2007 року, тому стягнення підлягає сума заробітної плати за період з листопада 2006 року по 16.04.2007 року. В частині задоволення позовних щодо стягнення моральної шкоди просили відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів щодо заподіяння їй такої шкоди. Представник третьої особи - Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги. В подальші судові засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представників відповідача і третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.06.2006 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до МКП «Дніпропетровський електротранспорт», Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт», третя особа [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с.126-127 ц/с №2-703/06). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2006 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON], скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.06.2006 року та [PERSON] поновлено на роботі в Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» обмотником елементів електричних машин, стягнуто на її користь з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 5810 грн., моральну шкоду в сумі 400 грн. та судовий збір в сумі 66 грн. 50 коп. (а.с.5). Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, як суду касаційної інстанції, від 31.03.2008 року касаційну скаргу МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на рішення апеляційного суду від 25.10.2006 року було відхилено та останнє залишено без змін (а.с.194-195 ц/с №2-703/06). Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпПУ рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Рішення апеляційного суду від 25.10.2006 року набрало чинності з моменту його проголошення та відповідно до ч.5 ст.235 КЗпПУ підлягало негайному виконанню, про що було зазначено і в резолютивній частині рішення. Разом з тим, як зазначила в судовому засіданні позивачка та вбачається з наказу №31к від 29.11.2007 року та запису в трудовій книжці [PERSON] фактично була поновлена на роботі 29.11.2007 року (а.с.6,11). Факт несвоєчасного поновлення [PERSON] на роботі не заперечували в судовому засіданні і представник відповідача МКП «Дніпропетровський електротранспорт» та третьої особи - Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» в особі начальника [PERSON] Відповідно до ст.236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідачем не було своєчасно виконано рішення апеляційного суду від 25.10.2006 року щодо поновлення позивачки на роботі. В звязку з цим, у відповідності до ст.236 КЗпПУ позовні вимоги останньої в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в поновленні на роботі, підлягають задоволенню. При визначенні періоду затримки в поновленні на роботі та розміру середнього заробітку за час затримки в поновленні на роботі, суд виходить з наступного. Як зазначила в судовому засіданні позивачка з приводу добровільного виконання рішення апеляційного суду вона до відповідача не зверталась, а відразу звернулась з виконавчим листом до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління для примусового виконання рішення суду. Згідно розписки на обкладинці цивільної справи №2-703/2006, що перебувала в провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, матеріали якої було оглянуто в судовому засіданні, копію рішення апеляційного суду від 25.10.2006 року та виконавчий лист [PERSON] отримала 06.11.2006 року, а представник МКП «Дніпропетровський електротранспорт» - 09.11.2006 року. Також в день отримання виконавчого листа, тобто 06.11.2006 року [PERSON] звернулась до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління для примусового виконання рішення суду та 10.11.2006 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа №№-703, виданого 06.11.2006 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про поновлення [PERSON] на роботі в Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» обмотником елементів електричних машин (а.с.159,175 ц/с №2-703/06). Таким чином, суд вважає, що середній заробіток за час затримки в поновленні [PERSON] на роботі підлягає стягненню за період з 10.11.2006 року (з моменту відкриття виконавчого провадження) по 29.11.2007 року (день фактичного поновлення на роботі та видачі відповідного наказу). При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача та представника третьої особи з приводу того, що позивачку було поновлено на роботі з 16.04.2007 року про що свідчить наказ без номера від 16.04.2007 року (а.с.115), оскільки вказаний спростовується поясненнями в судовому засіданні позивачки, яка заперечувала факт її допущення до роботи 16.04.2007 року, а також копією зазначеного вище наказу №31к від 29.11.2007 року та запису в трудовій книжці [PERSON], з яких вбачається, що позивачка фактично була поновлена на роботі 29.11.2007 року та саме на підставі вказаного наказу №31к (а.с.6,11). Згідно наданої представником відповідача довідки про середню заробітну плату на посаді обмотника елементів електричних машин 5 розряду по Депо №1 МКП «Дніпропетровський електротранспорт», на якій працювала позивачка до звільнення та на якій її було поновлено рішення суду від 25.10.2006 року, остання за період з листопада 2006 року по грудень 2007 року, з урахуванням 4% доплати за шкідливі умова праці, склала 10783 грн. 64 коп., з них: в листопаді 2006 року 594 грн.73 коп., в грудні 2006 року 562 грн. 72 коп., в січні 2007 року 762 грн. 91 коп., в лютому 2007 року 725 грн. 50 коп., в березні 2007 року 752 грн. 71 коп., в квітні 2007 року 720 грн. 97 коп., в травні 2007 року 683 грн. 56 коп., в червні 2007 року 720 грн. 97 коп., в липні 2007 року 800 грн. 32 коп., в серпні 2007 року 794 грн. 65 коп., в вересні 2007 року 725 грн. 50 коп., в жовтні 2007 року 1029 грн. 87 коп., в листопаді 2007 року 976 грн. 91 коп., в грудні 2007 року 932 грн. 32 коп. (а.с.180) Таким чином, середній заробіток за час затримки в поновленні [PERSON] на посаді за період з 10.11.2006 року по 29.11.2007 року, що підлягає стягненню з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» складає 9620 грн. 52 коп., з яких: -за період з 10 по 30 листопада 2006 року 396 грн. 49 коп. (594 грн. 73 коп. (594 грн. 73 коп./30 днів х 10 днів)), -за грудень 2006 року 562 грн. 72 коп., -за січень 2007 року 762 грн. 91 коп., -за лютий 2007 року 725 грн. 50 коп., -за березень 2007 року 752 грн. 71 коп., -за квітень 2007 року 720 грн. 97 коп., -за травень 2007 року 683 грн. 56 коп., -за червень 2007 року 720 грн. 97 коп., -за липень 2007 року 800 грн. 32 коп., -за серпень 2007 року 794 грн. 65 коп., -за вересень 2007 року 725 грн. 50 коп., -за жовтень 2007 року 1029 грн. 87 коп., -за період з 01 по 29 листопада 2007 року 944,35 грн. (976 грн. 91 коп. (976 грн. 91 коп./30 днів х 1 день)). Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача щодо несвоєчасного поновлення позивачки на роботі (більш ніж через рік після ухвалення рішення), останній було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, в звязку з порушенням її законних прав, позбавленням заробітку, необхідністю вишукування додаткового час і прикладання додаткових психічних та фізичних зусиль для поновлення порушених прав під час проведення виконавчих дій та в судовому порядку, що вимагало від неї додаткових зусіль для організації свого життя. З урахуванням зазначеного, ступеню та тривалості моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 101 грн. 45 коп. (а.с.2). Таким чином, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог 104 грн. 71 коп. (96 грн. 21 коп. за вимогу майнового характеру та 8 грн. 50 коп. за вимогу немайнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди), з яких 101 грн. 45 коп. на користь позивачки та 3 грн. 26 коп. на користь держави, а також на користь держави витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial