Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-13 00:00:00

22.03.2010 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства; зобовязати відповідача провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат; зобовязати відповідача проводити нарахування та виплату допомоги виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом ІІ групи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Однак він отримав зазначену допомогу не в повному обсязі, а саме: в 2006 -2008 роки 100 грн. 28.04.2010 року позивач уточнив позовні вимоги і просив також зобовязати відповідача провести перерахунок і виплату за 2010 рік щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. В іншій частині позовні вимоги залишились без змін. 14.05.2010 року позивач надав уточнюючу позовну заяву, в якій просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо зобовязання відповідача здійснити за 2010 рік перерахунок і виплату щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення т щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. В іншій частині позовні вимоги залишились без змін. В своїй заяві позивач просив розглянути справу без його участі. Ухвалою суду від 14.05.2010 року позовні вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік залишено без розгляду. Представник відповідача в судове засідання не зявився. В своїх письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії. Дії управління щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення є цілком законними, оскільки нарахування та виплата допомоги проводилась в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню , зважаючи на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 126363 від 19.06.2008 року, копією вкладки № 640364 С до вказаного посвідчення, інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідками МСЕК серії ХАР-08 № 021707 від 16.09.2009 року, серії ХАР-05 № 001775 від 16.09.2009 року. ( а.с. 17 ) До цього позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 220739 від 26.05.1993 року та мав ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МЕСК № ХАР-07 № 018614 від 09.06.2008 року. ( а.с. 6-7) Відповідно до ч.4 с. 48 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, а інвалідам ІІ групи - 5 мінімальних заробітних плат. Згідно ч.5 ст. 48 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Виплати, зазначені в цій статті, проводяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого. ( ч. 6 ст. 48 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ) Матеріали справи свідчать про те, що щорічна допомога на оздоровлення за 2006 рік була виплачена позивачу 16.08.2006 року в розмірі 100 грн., за 2007 рік 21.12.2007 року в розмірі 100 грн., за 2008 рік 18.03.2008 року в розмірі 100 грн. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Що стосується вимог позивача щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення за 2006 рік, то вказана вимога не підлягає задоволенню. Виплата вказаної допомоги у 2006 році проводилась з урахуванням розмірів, встановлених Законом України про Державний бюджет на 2006 рік. Статтею 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» було зупинено на 2006 рік дію абзацу другого частини четвертої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, а статтею 109 Кабінету Міністрів України було надано право в 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Отже, виплата допомоги на оздоровлення була виплачена позивачу згідно Постанови КМУ від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 120 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Порушень ст. 19 Конституції України в діях відповідача на час проведення виплат не вбачається, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Управління праці та соціального захисту населення проводило виплати на підставі діючого законодавства. Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, то вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік, дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними). Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року. З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 100 грн.( 21.12.2007 року ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ці норми Закону втратили чинність. Отже, на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення була чинною ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконними актами змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону від 09.07.2007 року, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, то суд не вбачає підстав для її задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2008 року позивачу була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20, розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Положення п. 20 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратило чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом, тобто після проведення виплат. Кошти виплачені до рішення Конституційного суду, є такими що виплачені в розмірі встановленому законом на момент виплати. Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. [PERSON] вказаним правом вже скористався. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не положення постанова КМУ від 12.07.2005 року за №562, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік. Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності УПСЗН Балаклійської РДА по невиконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування, отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік. Що стосується вимоги позивача до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА стосовно нарахування та виплати належної позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення в наступні роки, суд вважає зазначені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та передчасними. На підставі викладеного,

Outcome: partial