Jurisdiction: civil
Date: 2010-05-18 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом вимоги якого неодноразово змінював та остаточно визначившись просив суд визнати незаконними і скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної Ради № 704 від 22.11.2007 року про визнання права власності на нежитлові приміщення ВАТ «[PERSON] картонно паперовий комбінат» (далі ВАТ); свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю, розташовану в смт. Понінка, вул. Стуса, 4 площею 939,9 м. кв.) видане [PERSON] селищною радою 12 грудня 2007 року; наказ ліквідатора ВАТ [PERSON] від 3 грудня 2009 року про скасування наказів: директора [PERSON] картонно-паперового комбінату № 1 від 10.01.1995 року; голови правління ВАТ № 81 від 9.10.2002 року обидва про раціональне використання приміщень житлово-побутового корпусу пожежної охорони; встановити, що є нікчемним договір купівлі-продажу нежитлових будівель укладений 1 квітня 2008 року між ВАТ та [PERSON], [PERSON] в частині передачі останнім у власність в рівних долях нежитлової будівлі, розташованої по вул. [PERSON] під номером 4 в смт. Понінка, Полонського району, Хмельницької області, загальною площею 939,9 кв.м.; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину за якими, повернути сторони договору в попередній до його укладення стан; зобовязати ВАТ передати в комунальну власність [PERSON] селищної ради квартири за № 1, 2, 3 загальною площею 205.1 кв. м, розташовані в смт. Понінка, по вул. Стуса В. номер 4. В обґрунтування позову прокурор вказував, що 01.04.08. між ВАТ з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, розташованих по вул. Стуса, 4, 4/1, 4/2, 4/3, зокрема передано будівлю пожежного депо по вул. Стуса,4, загальною площею 939,9 кв.м. В приміщенні пожежного депо на час укладення спірного договору були розташовані три житлових квартири, в яких постійно проживають фізичні особи, з якими укладено договори найму. Бувший [PERSON] картонно-паперовий комбінат перебував у державній власності. В 1996 році відбулась приватизація цього комбінату після чого утворилось ВАТ «[PERSON] КПК». Однак при зміні форми власності комбінату три квартири що знаходяться у приміщенні пожежного депо всупереч вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ст. 8 не були передані у комунальну власність [PERSON] селищної ради, а продані разом із приміщенням пожежного депо відповідачам, у звязку з чим згідно до ст. 228 ЦК України такий правочин є нікчемним, до нього слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, повернувши сторони у попередній стан, та зобовязати ВАТ передати у комунальну власність для [PERSON] селищної ради три квартири, що знаходяться в приміщенні пожежного депо. Крім цього на думку цього позивача з цих же підстав є незаконними: рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 704 від 22.11.2007 року про визнання права власності на нежитлові приміщення ВАТ,; свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю, розташовану в смт. Понінка, вул. Стуса, 4 площею 939,9 м. кв.), на підставі яких укладено спірний договір купівлі-продажу. Також є незаконним наказ ліквідатора ВАТ від 3 грудня 2009 року про скасування наказу директора [PERSON] картонно-паперового комбінату № 1 від 10.01.1995 року, наказу голови правління ВАТ № 81 від 9.10.2002 року обидва про раціональне використання приміщень житлово-побутового корпусу пожежної охорони, оскільки дана посадова особа не мала права скасовувати зазначені накази. В свою чергу [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили визнати недійсними наказ директора [PERSON] картонно-паперового комбінату № 1 від 10.01.1995 року, наказ голови правління ВАТ № 81 від 9.10.2002 року обидва про раціональне використання приміщень житлово-побутового корпусу пожежної охорони, а також визнати самовільним і протиправним поселення у квартири, що знаходяться в спірному приміщенні пожежного депо жильців, в інтересах яких звернувся з позовом прокурор, і виселити їх із приміщення. В обґрунтування позову [PERSON], [PERSON] вказували, що вони за договором купівлі-продажу від 1.04.2008 року стали власниками нежилого приміщення, яке розташоване в смт. Понінка по вул. Стуса № 4. Після укладення вказаного договору дізнались, що в приміщенні проживають люди, яким вони запропонували виселитись із нього, на що жильці відмовились. Потім довідались, що поселення жильців відбулось на підставі згаданих наказів директора КПК, та голови правління ВАТ. На думку цих позивачів накази не відповідають нормам житлового законодавства, а тому є незаконними, а особи, в інтересах яких звернувся до суду з позовом прокурор підлягають виселенню. В судовому засіданні прокурор, а також особи, в інтересах яких було подано позов його вимоги підтримали в повному обсязі. Позов заявлений [PERSON], [PERSON] не визнали. Представники відповідачів ВАТ, арбітражного керуючого [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді проти позову прокурора заперечили, пояснили, що спірне приміщення було продано на законних підставах, шляхом укладення договору купівлі-продажу, наявність в приміщенні житлових квартир не свідчить про неправомірність придбання, оскільки дві спірні квартири, розташовані на другому поверсі є службовими і правомірність проживання в них осіб є сумнівною, а квартира, розташована на першому поверсі, в якій проживає сімя [PERSON] побудована самовільно, без відповідних дозволів і вселення та проживання в ній осіб є неправомірним, тому накази директора бувшого КПК, та голови правління ВАТ відмінені арбітражним керуючим як незаконні. Представник [PERSON] селищної ради Полонського району та її виконавчого комітету позов прокурора визнав, а проти позову [PERSON], [PERSON] заперечив, пояснив, що в спірному приміщенні пожежного депо, розташованого по вул. Стуса,4 в смт. Понінка є в наявності 3 житлових квартири, які мають бути передані у комунальну власність селищної Ради. Визнав незаконність рішення виконкому селищної ради про визнання за ВАТ права власності на все приміщення пожежного депо, в тому числі і три квартири, які в ньому розміщені, та видачу свідоцтва про право власності на підставі вказаного рішення виконавчого комітету. Також зазначив, що ордера на вселення у квартири не видавалися, оскільки забудовник та власник не зверталися з цим питанням до селищної ради. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає позов прокурора слід задовольнити, а в позові [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити. Судом установлено, що приміщення пожежного депо було збудовано в 1990 році на той час державним підприємством [PERSON] картонно паперовим комбінатом. У цьому приміщенні розташовані три житлових квартири, дві на другому поверсі та одна на першому. При цьому дві квартири на 2 поверсі були з самого початку заплановані в проекті забудови та прийняті в експлуатацію в цілому з приміщенням пожежного депо, що підтверджується витягом з експлікації забудови та актом державної комісії про приймання завершеного будівництвом обєкта в експлуатацію від 26.12.1990 року, а квартира на першому поверсі за наказом директора комбінату від 10.01.1995 року переобладнана з приміщення столової згідно проекту, виготовленого спеціалістами комбінату. Як вбачається із документів інвентарних справ на будівлю пожежного депо, що розташована в смт. Понінка по вул. Стуса, виготовлених Полонським БТІ в 2002 році та Шепетівським БТІ в 2007 році, у цій будівлі значаться саме як квартири, зокрема приміщення розташоване на 1-му поверсі, користувачами та наймачами якого з 1995 року є сімя [PERSON] площа якого становить 56,7 кв.м., в тому числі житлова 35,1 кв.м., користувачів та наймачів [PERSON] з 2002 року відповідно 65,3 кв.м. та 32,9 кв.м., площа квартири, наймачами якої є сімя [PERSON] з 1991 року становить 83,1 кв.м. загальної та 43,7 кв.м. житлової. Наведені обставини, а також наявність у жильців квартир, що знаходяться в спірному приміщенні абонентних книжок, сплата ними квартирної плати, підключення до жител газу, водопостачання і водовідведення, беззаперечно свідчать, що в будівлі пожежного депо є наявними жилі приміщення в кількості трьох окремих квартир. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який зокрема включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Як вбачається із даних плану санації ВАТ в 1994 році стала відбуватись зміна форми власності. Державне підприємство [PERSON] картонно-паперовий комбінат перетворилось на ВАТ «[PERSON] картонно-паперовий комбінат». При цьому в 1995 році як свідчать надані [PERSON] селищної радою документи розпочалась передача житлового фонду бувшого КПК в комунальну власність селищної Ради. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Однак всупереч вимогам названої статті закону ВАТ не передало у комунальну власність три квартири, які розміщенні у спірній будівлі пожежного депо, а в 2007 році звернулось до виконкому селищної ради з клопотанням про визнання за ВАТ права власності на це приміщення як нежитлове, і виконавчий комітет своїм рішенням від 22 листопада 2007 року № 704 задовольнив клопотання цього відповідача, визнавши за ним право власності на приміщення пожежного депо в цілому як на нежиле, та після цього рада видала для ВАТ свідоцтво про право власності на спірне приміщення в якому також вказано, що воно є нежитловим. 1.04.2008 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВАТ продало для [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення, розташоване по вул. Стуса, 4 в смт. Понінка Полонського району загальною площею 939,9 кв.м., куди також увійшли приміщеннях трьох жилих квартир. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований зокрема на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на незаконне заволодіння майном фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, і такий правочин є нікчемним. Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" пунктом 18 роз'яснено, що до правочинів які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок відносяться правочини котрі посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності. Таким чином внаслідок не передачі в комунальну власність для [PERSON] селищної ради трьох жилих приміщень, що знаходяться в будівлі пожежного депо проданого ВАТ 1.04.2008 року для приватних осіб, відбулося незаконне заволодіння майном територіальної громади, а також цим самим порушені конституційні права жильців цих квартир передбачені ст. 41, 47 Конституції України, згідно яких кожен громадянин для задоволення своїх потреб може користуватись обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону, та має змогу придбати житло у власність, взяти в оренду, а також отримати житло від держави та органів місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для нього плату. Тому суд відповідно до ст. 228 ЦК України встановлює, що правочин щодо продажу ВАТ для [PERSON], [PERSON] нежитлового приміщення, розташованого по вул. Стуса, 4 в смт. Понінка Полонського району загальною площею 939,9 кв.м., де також знаходяться три жилих квартири є нікчемним, та згідно ст. 216 ЦК України застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину за якими покладає обовязок на кожну із сторін договору-купівлі продажу повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Також є незаконними: рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної Ради № 704 від 22.11.2007 року про визнання права власності на нежитлові приміщення ВАТ «[PERSON] картонно паперовий комбінат» в частині спірного приміщення; свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю, розташовану в смт. Понінка, вул. Стуса, 4 площею 939,9 м. кв.) видане [PERSON] селищною Радою 12 грудня 2007 року згідно вказаного рішення виконавчого комітету, оскільки названими органами місцевого самоврядування при прийнятті рішення та видачі свідоцтва не було враховано наявність в будівлі пожежного депо жилих приміщень. Суд погоджується з позицією прокурора щодо незаконності наказу ліквідатора ВАТ від 3 грудня 2009 року про скасування ним наказів: директора [PERSON] картонно-паперового комбінату № 1 від 10.01.1995 року; голови правління ВАТ № 81 від 9.10.2002 року обидва про раціональне використання приміщень житлово-побутового корпусу пожежної охорони, так як Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зокрема ст. 3-1 арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) не наділений правом скасовувати накази керівників підприємств, що яких він здійснює ліквідаційну процедуру. Суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] Названі особи набули права власності на спірне приміщення 1.08.2008 року. Видання директором КПК, головою правління ВАТ оспорюваних позивачами наказів мало місце 10.01.1995 року та 9.10.2002 року. В ці ж періоди часу відбулось також заселення жильців у квартири, що знаходяться в приміщенні купленої ними будівлі пожежного депо. Таким чином накази за якими 10.01.1995 року директором КПК було прийнято рішення про переобладнання приміщення столової пожежного депо в службову квартиру згідно проектного рішення з наданням цієї квартири [PERSON], та 9.10.2002 року головою правління ВАТ було виділено квартиру [PERSON] не порушували права [PERSON], [PERSON], оскільки прийняття згаданих наказів, а також заселення жильців у квартири відбулось задовго до купівлі ними спірного приміщення.

Outcome: approved